20 K. RYGH. [1902 



siges i sin tid at være f. paa dyngens plads og senere 

 har været i privat eie. — Forøvrigt indeholdt dyngen 

 en masse skjel og dyreben og viste spor a f et ildsted. 

 T. 941. 1098 ff. 1298. Ab. 1871, 8 f. 34 ff. 100 ff. 

 1872, 54. 1874, 48. 



133. Beitstaden, Sp ro va. Brudstk. af en pilespids af graa sk., 



jfr. R. 86. Hazelius nr. 53337. 



134. Grong, Bergsmoen. Jfr. R. 88, men med ganske smaa 



agnorer, smal og slank, 9,5 cm. lang, knap 1,5 cm. 

 bred. Graa sk. T. 944. Ab. 1872, 55. 



135. „ , Nes. 1. Jfr. R. 86, smukt arbeidet, har været omtr. 



13 cm. lang, nær 3 cm. bred over agnorerne, lysgraa 

 sk., — 2. Afb. nedf. som fig. 5 i 2 / 3 maalestok; har 

 sin største bredde paa midten, 11,5 cm. lang, 1,8 cm. 

 bred, mørkgraa sk. Disse 2 spidser skal være f. sam- 

 men ved optagning af nyland. Efter en anden beret- 

 ning synes der at være fundet 4, hvoraf 2 bleve sønder- 

 brudte og bortkastede. T. 621 f. Ab. 1870, 93. Thj. 

 VSS. 1899 nr. 8, 11. 



136. Namsos, Klingenberg. Bagstykket af en svær spids. Ud- 



merker sig ved sin lange (omtr. 6 cm.) tange og sterkt 

 tilbagespringende agnorer, nær 3,5 cm. bred ved agno- 

 rernes rod med svag indsmalning fremover; den maa 

 derfor have været meget lang; det bevarede 13,5 cm. 1. 

 Lysgraa sk. T. 4914. Ab. 1896, 95. 



137. „ , Selnes. Omtr. halvdelen af en meget stor spids, flad 



og tynd med ubetydeligt hvælvede sider. Brudstk. er 

 23 cm. langt, indtil 6,5 cm. bredt: har sandsynlig været 

 omtr. 40 cm. lang og saaledes den længste skiferspids, 

 som kjendes. Af samme type som den fra Svankil paa 



