No. 5] EN ÆLDRE JERNALDERS GRAVPLADS FRA NAMDALEN. 21 



Der kunde imidlertid ogsaa tænkes en anden Forklaring. Ved 

 denne Slags Grave, hvor Ligets Rester sjelden eller aldrig Andes 

 paa Haugens Bund, men altid noget over denne, ja ofte i Haugens 

 øvre Kant, er det nemlig klart, at Haugen ikke er opkastet over 

 Liget, men dette ned sat i den færdige Haug, der altsaa maa 

 have existeret, forinden Ligets „Hauglægning" fandt Sted. Maaske 

 er Haugen bleven bygget endnu i vedkommende Persons levende 

 Live. Der kunde nu tænkes, at der a f en for os ukjendt Aarsag 

 ikke har været Anledning til at nedsætte den Døde i den for ham 

 bestemte Haug, der paa denne Maade er forbleven tom. 



Den Gravform, som vi her har mødt, de brændte Ben enten 

 strøede ud i et Kullag eller nedlagte mellem Stene, eller indesluttede 

 i en Hellekiste, hvad der her har været det sædvanlige, træffes 

 jevnlig i den ældre Jernalders tidligere Perioder efter den førromerske 

 Tid. Det lille Gravkammer, der oprindelig har været bygget til 

 Beskyttelse for det Kar af Ler, Bronze eller Træ, hvori Ligets 

 Rester fra Ligbaalet har været nedlagt, optræder allerede i den ro- 

 merske Tid, er temmelig almindelig i den følgende Periode og 

 forekommer ogsaa i Mellemjernalderen, hvor dog Begravelse i stort 

 Kammer er det sædvanlige. 1 ) Man kan derfor af Gravformen alene 

 kun med Sandsynlighed slutte, at denne Gravplads i Tid maa ligge 

 indenfor de Perioder, der begrænses af den førromerske Tid og 

 Mellemjernalderen; Gravformen i 1, 2 og 9 a, der trækker opad mod 

 den romerske Tid, medens den gjennemgaaende udviklede Form 

 af det lille Gravkammer trækker nedad, kan dog støtte den sikrere 

 Tidsbestemmelse, som man først vil vinde ved en nærmere Betragt- 

 ning af Gravgodset. 



Dette udmerker sig ved sin Fattigdom og Ensartethed. Kun 

 i 2 Grave blev der fundet Sager af Bronze (1 og 2 b); Resten 

 bestod af ubetydelige, men smukt forarbeidede Gjenstande af Ben, 

 som Ligbaalets sterke Hede har sprengt i smaa. nu ofte calcinerede 

 Stykker, som igjen den lange Tid, der er medgaaet siden Nedlæg- 

 gelsen, yderligere har tæret paa. Hvad der er bevaret, er dog i 

 Regelen tilstrækkeligt til Sagernes rigtige Erkjendelse. 



l ) Cfr. I. Undset: Fra Norges ældre Jernalder S. 67 ff. G. Merck: Jernets 

 ferste Tider i Norge, Aarsb. 1901, 192. 



