No. 5] EN .ELDRE JERNALDERS GRAVPLADS FRA NAMDALEN. 35 



laa de ovenfor nævnte ubrændte Ben, der har tilhørt et voksent 

 Menneske. Det er klart, at et ubrændt Lig kan ikke være be- 

 gravet i det lille Kammer. Forklaringen kan, saavidt jeg forstaar, 

 kun være den, at Haugen oprindelig har indeholdt en Begravelse 

 med ubrændt Lig. Senere er det lille Kammer, bestemt til at op- 

 tage Resterne af et brændt Lig 1 ), sat ned i Haugen over den tid- 

 ligere Begravelse, hvorved en Del a f Resterne af det ubrændte Lig 

 er kommen ind i Kammeret. 2 ) Hvis man kunde antage, at dette 

 lille Kammer er samtidigt med Gravene i den større Gruppe, og det 

 er vistnok det sandsynligste, har vi altsaa en Grav med ubrændt 

 Lig, der er ældre end de øvrige Grave med brændt Lig fra tidlig 

 Mosefundstid. Tanken ledes derved uvilkaarlig hen paa de spora- 

 disk forekommende Tilfælde af Begravelse med ubrændt Lig fra 

 den romerske Tid. 3 ) Der kan samtidig mindes om, at som be- 

 kjendt optræder i Jylland, der har mange arkæologiske Berøringer 

 med Norge, navnlig det vestenfjeldske, store, stensatte Kammere 

 med i Regelen ubrændt Lig som en egen Art Grave i den romer- 

 ske Jernalder. 4 ) 



Fra hvad Tid Haug 14 og 15 daterer sig, kan ikke siges; 

 antageligvis skriver de sig ogsaa fra ældre Jernalder. 



Haug 16, der ogsaa har været Gjenstand for ukyndig Grav- 

 ning, indeholdt en Vaabengrav med ubrændt Lig fra ældre Jern- 

 alder. Krigerens Udrustning har været 2 Spyd og Skjold, medens 

 Sverdet mangler. Det mest karakteristiske Stykke er Skjoldbulen. 

 Formen, R. 221, der forekommer i Norge i den senere Mosefunds- 

 tid og tidlig Mellemjernalder, sættes af Montelius til det 4de og 

 5te Aarhundrede. 5 ) Den forekommer i Nydam og Kragehul Mose- 



*) Kammeret kan dog ikke være bleven benyttet; thi det er utænkeligt, at de 

 brændte Ben skulde være fuldstændig opløste, medens de ubrændte Ben, der 

 maa være ældre og har en mindre Modstandskraft, skulde have holdt sig. 



2 ) Dog neppe tilfældigt. Idet man ved Anlægget af den yngre Grav stedte 

 paa den ældre, har man pietetsfuldt samlet Resterne af denne og lagt paa 

 Bunden af den nye Grav. Herfor synes den nærmere Bestemmelse af Be- 

 nene bestemt at tale. Et næsten analogt Tilfælde omtales i W. Splieth: 

 Inventar der Bronzealterfunde aus Schleswig-Holstein, S. 20. 



3 ) G. Merck 1. c. i Aarsb. 1901, 192. 



4 ) C. Neergaard i Aarb. f. nord. Oldk. 1892, 250. 



5) Sv. Fornm. tidskr. 9, S. 268, Fig. 122. 



