Nr. 8] FOLKEMETEOROLOGI. 



beslutninger paa grnnd av nialenialikernes og magiernes« for- 

 drivelse fra Italien.^ En lignende senatsbeslutning paa grund av 

 malematikernes fordrivelse blev faitet under Klaudius.^ PZfter- 

 haanden synes ogsaa liaruspekslæren at være konimen i forfald, 

 ti i et foredrag i senatet klager keiser Klaudius over, at man i 

 skjødesløshet glemmer I tallens ældste videnskap, og han advarer 

 mot, at man i gode tider forsømmer de hellige skikke, som med 

 fordel kan brukes i de onde dage. Resultatet blev en senats- 

 ])eslutning om, at pontificerne (prestekollegiet) skulde fastslaa, 

 hvad der burde bibeholdes av den gamle indvoldst^dningslære.^ 

 De onde dage uteblev heller ikke under Klaudius, der indtraadte 

 kornmangel med hungersnød, og i saadanne tider saa folket sig 

 om efter varsler. Der manglet heller ikke paa saadanne. Som 

 et undertegn blev det saaledes opfattet, at ulykkesfugle satte sig 

 paa Kapitol.^ Noget godt tegn var det heller ikke, at folk be- 

 nyttet kaldæer til at efterforske keiserens endeligt.'^ 



Ifølge Cicero vet vi, at romerne tok varsler av levende dyr 

 og planters forhold. Dette synes i end liøiere grad at ha været 

 tilfeldet hos de gamle germaner, om hvilke Tacitus erklærer, 

 at de holdt paa tegnsutlægning og lodkastning mere end andre 

 folk.'^ Av den samme romerske forfatter faar vi høre, at ger- 

 manerne benyttet hesten som spaadomsdyr. I sine tempelind- 

 hegninger holdt de hvite heste, som var fri for arbeide og paa 

 en maate indviet til spaadomstjenesten. Og det later til, at det 

 iser var hestenes knegging og snøfting, som blev tat i betrakt- 

 ning. I denne forbindelse har det ogsaa sin interesse at vite, 

 hvilke dyr det var, som ansaaes for hellige hos de gamle ger- 

 maner. Hellige dyr var: hesten, koen, ulven, ørnen og ravnen. 

 Som lykkefugler ansaaes endvidere: duen, svalen og storken, og 

 som ulykkesfugler: uglen, skjuren og kraaken." Foruten hellige 

 heste hadde ogsaa germanerne et orakel av hellige kvinder. I. 

 aaret 58 f. Kr. stod germanerhøvdingen Ariovist i spidsen for 

 en vældig hær likeoverfor Julius Cæsar i nærheten av det nu- 

 værende Belfort i Elsass. De ovennævnte prestinder var ved at 

 lytte til flodernes brus og iaktta deres hvirvler komne til det 

 resultat, at man ikke burde indlate sig i kamp, før nymaanen 

 stod op. Cæsar, som hadde faat nys herom, angrep ufortøvet 



^ Tacitus, x\nnaler, II, 32. 



- Tacitus, Annaler, XII, 52. 



•^ Tacitus, Annaler, XI, 15. 



^ Tacitus, Annaler, XII, 43. 



•^ Tacitus, Annaler, XII, 52. 



'' Tacitus, Germania, 10. 



' Se Reclams klassikerutgave av Tacitus' Germania ved dr. Max 

 Oberbreyer, s. 59. 



