KilOl.STHÖM, SÅM.SVNTA O. NVA M IM; HA 1,1 Kli I HAN VKKMKAM). 1 .'{ 



stäinmaiido Wasi(')rsforIiållanden, äfVen kallade ricliterit, l)('str(;<l 

 UREirriAurr donna, bcstäinnin^^ hiifvudsakligen på den grund, att 

 mineralets genomgångar voro andra, nemligen cnp— ungefär 124" 

 i stället för 133"— .'i6 '), som han hade funnit hos den verkliga 

 Längbans richteriten. 



Med anledning häraf har jag analyserat Pajsbergs-mineralet, 

 och i detsamma funnit: 



Si 50,00 syre 25,97 



Mn.. 10,89 2,44 



Fe 2,62 0,58 



Mg 20,23 8,08 



Ca 6,64 1,90 



K och Na 8,31 2) ._1,^ j^^^ 



Glödgningsförlust 1,31 

 100. 

 Ofverskottet af baser i min analys härrör från kolsyrad 

 kalk och mikroskopiska korn af magnetisk jernmalm, hvilka så- 

 som lätt ses med saltsyra och magnetstål äro inblandade i mine- 

 ralet. Om korrektion härför göres, under antagande att all glöd- 

 ningsförlust utgöres af kolsyra, och att hälften af jernet härrör 

 från magnetisk jeinmalm, så får man: 



Si 52,23 syre 27,12 



Mn 11,.S7 2,55 



Fe 1,35 0,30 



Mg 21,03 8,40 



Ca 5,20 1,48 



Alkalier _8^ 1,49 ^^^2 



100. 

 Pajsberg-mineralet skiljer sig följaktligen från Långbans, 

 åtminstone i kemiskt hänseende, ej genom något annat än en 

 dubbelt så stor manganoxidulhalt ^), hvilket förhållande, i fall det 



') Berg- und Hiitlenmiiiinische Zeitung 1866. bid. 148. 



^) Föi'lust i analysen. 



*) Såsom följd häraf är en af Breithaupt anmärkt högre egv. hos Pajsberg.i- 



mineralet; nemligen 3,068 i stället för 2,826 hos lichteriten från Långhan, 



Berg- und Hüttenmännische Zeitung. 1866. sid. 148. 



