32 ÖFVERSIGT AF K. VRTENSK.-AKAD. FÖTllIANDLINGAR. 186 7. 



värmet genom utstrålning och bei-öring med den oiiigifvande luf- 

 ten; ty i sådant fall skulle den starkare och svagare strömmen 

 kunna gifva samma förlängning, oaktadt en galvanisk utvidgning 

 verkligen funnes till. Då den galvaniska utvidgningen icke plöts- 

 ligen, utan småningom och ungefär på samma sätt som värmet, 

 försvinner vid strön)mens upphörande, så synes det icke vara 

 alldeles oantagligt, att den förorsakas på samma sätt som värme- 

 utvidgningen af oscillationer, hvilka genom strålning och beröring 

 med omgifvande kroppar kunna fiirminskas. Det må vara härmed 

 huru som helst, så ansåg jag dock, att det kunde löna mödan 

 att anställa följande försök: 



Bredvid apparaten, hvaruti platinatråden var insatt, upp- 

 ställdes en fläkt, hvilken var så lång, att den räckte ett stycke 

 utanför trådens båda ändar. Fläkten sattes i gång med en vef, 

 och var försedd med en utväxling, så att dess hastighet kunde 

 betydligt uppdrifvas. Då nu en galvanisk ström, livars styrka 

 var = Tg. 48*^,55', släpptes igenom tråden, blef dennes motstånd 

 28,698 motståndseriheter, och den utvidgade sig dervid med 54,0 

 skaldelar. Då fläkten var så lång som nämndes och stod parallelt 

 med tråden, kan man utan tvifvel antaga, att den öfverallt på 

 tråden förorsakade lika stor afkylning, och att följaktligen trådens 

 temperatur var lika stor i livarje punkt. Derefter borttogs fläkten 

 och platinatråden inlades i ett lager af ejderdun. Den ström, 

 som nu behöfdes för att öka trådens motstånd till 28,698 mot- 

 ståndsenheter, gaf på tangentbussolen ett utslag af 26",54'. Trå- 

 den utvidgade sig härvid med 48,5 skaldelar, visande sig 5,5 

 skaldelar kortare än i förra fallet. Det är dock tydligt, att trå- 

 dens afkylning under den tid, som förflöt från strömmens afbry- 

 tande till det ögonblick, då motståndet uppmättes, var större, 

 då fläkten var i gäng, än då tråden låg i ejderdun. Verkliga 

 skillnaden mellan trådens längd i båda fallen kan således icke 

 uppgå till 5,5 skaldolar. Om man nu med tillhjelp af de förut 

 meddelade uppgifterna, rörande jilatinatrådens afkylning, beräknar 

 denna för det fall, att sticimstyrkan är = Ty. 48"55' och mot- 

 .ståndct 28,698 motstundsenheter, så finner man, att afkylningen 



