304 ÖFVEUSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



hus äro fastade lägre än de motsvarande i den andra stamde- 

 ien. Emellertid består således den hufvudsakliga skillnaden mot 

 Crisiornas tillväxtsätt uti djurlius-radernas större sjelfständig- 

 het, ett förhållande, som redan i sig sjelf hänvisar på ett ur- 

 sprung från enradig djurhusställning, sådan vi ännu finna den 

 hos Eucratea inom denna familj. 



Mynnings-areorna vetta framåt eller ända till närmare halft 

 mot sidorna af stammen. Deras form är med åldersförändrin- 

 garne rund, elliptisk, omvändt oval eller till och med närmande 

 sig den fyrkantiga form, som tillkommer dem hos det följande 

 slägtet. Deras storlek tilltager i allmänhet från de äldre till 

 de yngre djurhusen i hvarje stam. Borsten i mynningsareor- 

 nas rand variera i antal och längd, det förra i sammanhang 

 med de öfriga åldersförändringarne, så att de yngre djurhusen 

 i en stam i allmänhet hafva ett mindre antal borst än de äl- 

 dre, och dessutom, liksom längden, troligen äfven beroende af 

 yttre förhållanden, då man stundom finner en art med sitt van- 

 liga antal af borst af djurhusets dubbla längd, stundom fin- 

 ner densa-mma med helt korta borst eller alldeles utan dem. 

 På samma sätt förhåller det sig med den borstbildning, hvilken 

 vi kallat fornix. Denna utgår alltid från inre sidan af myn- 

 ningsareans rand, öfver eller vid midten af denna. Dess bas 

 bibehåller 'borstets form och ställning, blott vanligen starkare; 

 dess öfre del deremot böjer sig ut öfver mynningsarean och ut- 

 breder sig till en hel eller i grenar delad skifva. Hela denna 

 bildning kan nu felslå eller förkrympas på en stam, utan att 

 denna annars visar någon väsendtlig afvikelse från artens bygg- 

 nad; men der den förekommer fullt utvecklad, lemnar den i 

 allmänhet konstanta karakterer. 



De redan ofvan omtalade sessila avicularierna hafva i all- 

 mänhet formen af en rätvinklig, trekantig pyramid, med den 

 längre kathetsidan till sitt fäste och den kortare, uppåtvända 

 kåtheten till mynning. Denna form tillkommer — åtminstone 

 hos våra nordiska arter — äfven de avicularier, som hafva sin 



