308 ÖPVERSIGT AF K. VETE\SK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK, 186 7. 



rizontalt plan med operklets fäste, så att skifvan med den spet- 

 siga vinkeln nedåt hufvudsakligen täcker nedre delen af djur- 

 Imsets mynnings-area. I sin ungdom är skifvan ihålig, men fyl- 

 les sedermera till en del genom en kalkafsättning (figg. 17, 20 

 och 23, hvilka dock tillhöra c/racilis- formen), som isynnerhet 

 utgår från den kant, h vilken förenar skaftet med nedre vinkeln. 

 Här inskjuter kalkafsättningen triangelformigt, hel eller vanli- 

 gare i kanten naggad med två eller flera spetsiga tänder. 



En högre utveckling åtföljes emellertid här, liksom i all- 

 mänhet hos Bryozoerna, af djurhusens tilltagande storlek. Denna 

 kunna vi lämpligast för jemfurelses skull uttrycka genom mätt 

 på mynnings-areans längd, som mindre irreguliert varierar än 

 djurhusets öfriga delar. Enligt BUSKS teckningar skulle detta 

 mått på den typiska C. ternata vara ungefär 0,23 mm. Detta 

 är emellertid det minsta mått, vi funnit på nordiska exemplar 

 i ett sådant stadium: vanligen véxlar det mellan 0,23 mm. och 

 0,28 mm. redan i de mindre utvecklade stadierna, och den form 

 (fig. 12), som här vore att anse såsom den mest typiskt ut- 

 vecklade C. ternata, med tre eller fem djurhus i internodierna, 

 stora sido-avicularier och hårdt förkalkad djurhusvägg af en 

 nästan krithvit färg, har djurhusens mynnings-areor ungefär 0,3 

 mm. och derutöfver i längd. Der den i detta stadium erhåller 

 en sådan storlek, bibehålla också hela stammarne samma bygg- 

 nad, och blott vid utvecklingen af oviceller få internodierna sju 

 djurhus eller derutöfver; men ännu vanligare här i norden hin- 

 ner den en längre utveckling i sin sammansättning. 



Det är troligen denna, som af V. Beneden fått namnet 

 C. gracilis ^) och senare af BuSK benämnts Menipea arctica. 

 Hufvudsakligen utmärker den sig genom sina längre internodier, 



') Den förstorade figur, hvilken V. Beneden lemnat öfver C. gracilis, är vis- 

 serligen ett tydligt ^erwato-stadium ; men hans figurer i den naturliga stor- 



- leken och hans beskrifning öfverensstämma mera med den form, för hvil- 

 ken vi här bibehållit namnet gracilis såsom det mest betecknande. Om en 

 typisk ternata förelegat honom, är det väl antagligt, att han anmärkt dess 

 korta internodier, som gifva stammen ett utseende, för hvilket man svårli- 

 gen kan vilja välja benämningen gracilis. 



