342 ÖFVEBSIGT AF K. VETENSK.-AKAÜ. FÖRHANDLINGAR, 1867. 



Det stadium, hvilket vi nu beskrifvit, liar en så påfallande 

 likhet med den af BUSK uppställda B. Ditrupm, att endast den 

 stora skillnaden i geografiskt hänseende tvingar oss att afvakta 

 en jemförelse mellan orginal-exemplar, innan vi med säkerhet 

 kunna uttala oss om denna sistnämnda forms betydelse. Här 

 kunna vi deremot utan tvekan hänföra dessa unga stammar så- 

 som utvecklingsstadier närmast till den af två rader djurhus 

 uppbyggda, i inskränktare omfång typiska 



B. avicularia. 



Oafsedt dimensionerna på djurhusen, som dock visa sig vara 

 i stigande tillväxt, låter nemligen den skillnad, som slutligen 

 qvarstår, reducera sig till den Cellularie-\\k.di beskaffenheten af 

 ectocysten, och på denna, som efter all sannolikhet är en följd 

 af lokala omständigheter, kunna vi ej grunda någon artskillnad. 



Att döma efter Riks-Musei samlingar, synes lB. avicularia 

 vara mindre allmän och mindre utvecklad i norden, oaktadt vi 

 träff"a den till och med vid de nordligaste delarne af Spetsber- 

 gen, der den förekommer isynnerhet fästad vid Cellularior och 

 Flustror på 20 — 50 famnars djup, såväl på sten- som lerbotten. 

 I södern synes den snarare hafva sitt hem och bUfva mera ut- 

 vecklad ^). 



Med hänvisning till BUSKS figurer och de karakterer han 

 lemnat för denna Bugida, vilja vi blott påpeka de variationer, 

 hon visat. 



Mynnings-arean, hvilken alltid — såsom vanligt för en Bu- 

 gula — upptager största delen af djurhusets framsida, vexlar 

 till sin längd mellan 0,5 mm. och 0,7 mm. och till sin bredd 

 mellan 0,18 mm. och 0,2 mm. Den nedre, rörformiga delen af 



') Desoe har till Prof. Loven insändt typexemplar af sin Cellularia turrita, 

 om hvilken han dervid tillägger: "Sehr häufig auf der Küste von Neu-Eng- 

 land in einer Tiefe von 3 bis 15 Klafter. Wird in grosser Menge an das 

 Ufer gespült. Die Stämme wenn frisch sind goldgelb". Såvidt jag kan döma 

 efter en stam, som tyvärr genom spritens bortdunstning en gång varit tor- 

 kad, afviker dock denna frän vår B. avicularia endast genom sina mindre 

 avicularier och torde svårligen kunna anses såsom mera sj elfständig form än 

 en lokal-varietet. 



