SMITT, KUn'ISK l'OKTKCKN. (irVKII SKAM). ir.\ Is-ISK VO/OKK. .'^47 



tinna en antydan liärtill pa Ii. avicularia; a andra sidan är dot 

 ej heller sällsynt att pa B. fantUjiata finna en knöl pä detta 

 ställe, och då det händt nägon giing (fig. 17), att ett väl ut- 

 veckladt borst der visat sig, har äfven mynnings-areans hela öfro 

 del samma form som pä en B. avioularia. Borsten i mynnings- 

 areans öfre-yttre hörn, hvilka intaga samma ställning som på en 

 B. avleularia, äro likaledes varierande till sitt antal. På den 

 enligt Ålder typiska ' B. fastigiata skulle detta vara två, och 

 stundom kan man också finna stammar, hvilka temligen konstant 

 visa sina djurhus sådana; men vanligast hafva somliga djurhus 

 två och andia på samma stam endast ett borst i detta hörn. 

 Det var dock hufvudsakligen på borstantalet. Ålder grundade 

 skillnaden mellan den såsom mera nordisk antagna B. fastigiata 

 och den enligt honom sydligare förekommande i?, jo/wmosa. Denna 

 skillnad förfaller emellertid liksom den geografiska skillnaden. 

 Den röda färg, som utgår från groddkapslarne, då en stam af 

 denna art kastas uti sprit, hafva vi observerat äfven från exem- 

 plar, som uti alla karakterer visat sig tillhöra B. plmnosa. Avi- 

 culariet (fig. 16) kan vexla till sin storlek här liksom på B. avi- 

 cularia, hvars avicularieform det bibehåller; i medeltal är det 

 0,23 mm. långt. 



Bugida fastigiata är i allmänhet den till sin stamform högst 

 utvecklade inom denna grupp, hvilken dessutom, såsom redan 

 D'Orbigny anmärkt, utmärker sig derigeuom att endast de yt- 

 tersta djurhusen i stammen och grenarne innehålla fullständiga 

 digestions-organer. De nedre delarne af stammen äro dock inga- 

 lunda döda: rottrådarne växa och ökas fortfarande for att styrka 

 densamma, och kolonial-nervsystemet qvarstår till bevis på en 

 gemensam lifsverksamhet. Emellertid kan äfven B. fastigiata, 

 liksom de flesta formerna inom denna familj, uppträda i högst 

 olika utvecklad stamväxt, än likt den slaka och glesgreniga Bi- 

 cellaria Alderi, än uti starka stammar med grenarne ställda i 

 ispiral, hvilken ställning kan spåras ända ut i de yttersta små- 

 ! grenarne såsom en temligen konstant vridning. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. Arff. U. N:o 5. 7 



