SMTTI', KlM'l'lsK rivK/PKCK N. (H'VKR SKANl). IIA rs-lil( VOZOKK. .'{99 



så att den vänder si«^; mot koloniens periferi. l)(;ii ;indr;i ko- 

 lonien på samma Ascidic. har likaledes i sin början den PouiL- 

 A;///'-bygo;nad, vi här aitecknat, ehuru ej så starkt fVirkalkad; 

 men slutligen får den sina ovicellers tvärlist starkare markerad, 

 livarvid äfven ovicellerna mera utvecklas at sidorna, så att de 

 få ett mera tillplattadt utseende med en konkav yta mellan 

 mynningsranden och tväilisten. Då nu äfven avicularierna blif- 

 vit något större, hafva vi här en tydlig utveckling från M. 

 Pouilletii-hy ggnRåen till 



M. unicornis. 



Denna är här i norden temligen allmän på de större dju- 

 pen vid Bohuslän, men ännu mera vid Spetsbergen. Afven 

 för den är det Ålders bestämning, som gäller vid artsbenäm- 

 ningen, ty Flemings beskrifning måste alltid qvarlemna osäker- 

 het och hans citat af Müllers Fl. memhranacea såsom syno- 

 nym häntyder på en annan form. 



Den hufvudsakiigaste karakteren för M. unicornis är rikt- 

 ningen och den stora utvecklingen af aviculariet på den proxi- 

 mala djurhusdelen. Dettas spets (fig. .30) är nemligen riktad 

 snedt åt sidan eller mot koloniens periferi och alltid mera upp- 

 rest, än hvad vi sett på de föregående iüemirampora-formerna. 

 Hela kolonien är dessutom starkare byggd och förkalkad, hvil- 

 ket visar sig isynnerhet på dess baksida. Ofta finner man den 

 nemligen, t. ex. der den vuxit på Serttdarior, utbredd öfver des- 

 sas grenvinklar och med koloniens baksida fri (Hemeschara- 

 växt). Denna visar då en temligen stark ectocyst på de här 

 irreguliert fyrkantiga djurhusen och är genomborrad af porer. 



På koloniens framsida undergå djurliusen i afseende på 

 mynnings-areans form och dennas rand liksom i afseende pä 

 ovicellens form samma förändringar som dem vi sett på den 

 hårdare förkalkade M. lineata, blott att tvärlisten på ovicellen 

 förblifver mera jemnt böjd, oaktadt den tidigt är starkt mar- 

 kerad. Borstantalet på de typiskt utvecklade djurhusen är ett 

 eller två par i mynnings-areans distala ända. Randen af myn- 



