561 



Öfversigt af Kono'l. Vetenslcaps-Akadeiiiiens Förhandlingar, 1867. N:ü 7. 



Om efterbördens förtärande af en del husdjur. 

 Af C. A. Lindqvist. 



[Meddeladt den 11 Sei^tember 1867.] 



Att hondjuren af hund- och svins) ägtet förtära fosterhinnorna 

 efter förlossningen är temligen allmänt bekant, men huru förhål- 

 landet är i detta afseende med våra växtätande husdjur, finnes 

 ej, såvidt jag vet, omnämndt i något allmännare bekant arbete 

 öfver husdjursskötseln från detta århundrade. 



Emellertid råder hos allmogen inom vissa provinser, t. ex. 

 Dalarne, det bruket, att kor, som äro nära att kalfva, bindas 

 mycket kort, och vid flera stuterier finnes föreskrifvet, att en 

 stalldräng skall förblifva hos hvarje sto, som fölat, tills efterbör- 

 den afgått, för att genast bortskaffa densamma. Dylika bestäm- 

 melser måste grunda sig på någon observation, att kor eller ston 

 uppätit sin efterhörd. 



Den närmaste anledningen till att anställa några försök, huru 

 härmed kunde förhålla sig, gaf Professor Carl Sundevall, i 

 det att han fastade min uppmärksamhet på ett ställe i x\RISTO- 

 TELES skrifter, der denne säger att "då stoet fölat slukar hon 

 fosterhinnan". 



Med afseende på förhållandet rörande efterbördens förtärande 

 af ston, så har jag från stuterierna begärt upplysning härom. 

 Vid Strömsholms stuteri har under de sednare åren intet sta 

 uppätit sin efterhörd och, ehuruväl en del af de ston, som fölat 

 under de två sednaste åren, slickat på fosterhinnorna samt fattat 

 deri med tänderna, så har dock intet sto förtärt något deraf. 

 På Flyinge lärer det ha händt, att några ston uppätit smärre 

 delar af efterbörden, samt att man tagit stycken deraf ur mun- 



