638 ÖFVERSIGT AF K. VETEXSK.-AKAD. FÖEHAXDLINGAU, 186 7. 



undersökning framgår, att a är omvändt proportionelt mot ström- 

 styrkan. Det är således lätt att beräkna storleken af a för en 

 viss strömstyrka, så snart dess värde för en annan är bekant. 

 Motståndet h tilltager likaledes i storlek, då strömstyrkan af- 

 tager, ehuru lagen för detta tilltagande af de anställda försöken 

 icke kunde utletas; emedan h för den antagna längdenheten till 

 sin storlek var så ringa i jemförelse med a, att några noggranna 

 mätningar i detta afjseende icke kunde anställas. Om man så- 

 ledes låter ljusbågen växa i längd, utan att man dervid genom 

 förminskning af det öfriga motståndet i ledningen håller ström- 

 styrkan konstant, så förminskas strömstyrkan af två skäl: först 

 och främst växer qvantiteten a + nh derigenom, att n ökas, 

 äfven om a och h voro oföränderliga, och för det andra tilltaga 

 både a och h i storlek, då strömstyrkan förminskas. 



Redan den omständigheten, att a är af ljusbågens längd 

 oberoende, gör dess motståndsnatur misstänkt. Man skulle nem- 

 ligen på detta sätt hafva funnit ett galvaniskt ledningsmotstånd, 

 som i olikhet med andra ledningsmotstånd vore oberoende af 

 ledningens längd. På sätt jag i det omnämnda arbetet visat, 

 kan man ock med tillhjelp af den mekaniska värmetheoriens 

 grundsatser ådagalägga, att den förminskning i strömstyrka, som 

 motsvarar a, icke förorsakas af ett motstånd, utan af en elek- 

 tromotorisk kraft, som sänder en ström i motsatt riktning mot . 

 hufvudströmmen. Beräknar man nu storleken af den elektro- 

 motoriska kraft, som förmår åstadkomma en lika stor nedsätt- 

 ning i strömstyrkan, som det mot strömstyrkan omvändt pro- 

 portionela motståndet a, så finner man, att denna elektromoto- 

 riska kraft {D) är af strömstyrkan oberoende. 



Men denna slutsats, att .Z> är oberoende af strömstyrkan, 

 eller, hvilket är detsamma, att a är omvändt proportionelt mot 

 densamma, grundar sig på försök, som anställdes med starka 

 strömstyrkor. Det medförde nemligen praktiska svårigheter, att 

 under en längre tid hålla ljusbågen konstant, då strömstyrkan 

 var svag. Det kunde derföre lätt vara möjligt, att D blott till 

 en viss gräns i strömstyrkan vore konstant, men deremot varierade 



