SMITT, KRITISK FÖllTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BRYOZOEll. 57 



koloniens baksida; de yngre kolonierna hafva till och med här 

 visat areoler längs djurhusens skiljoväggar, sådana vi förut an- 

 märkt t. ex. på Meinbranipo7'a lineata. 



Afven djurhusformen vexlar från koloniens ungdora, då den 

 är kortare och mera tydligt sexsidig, till dennas senare bildade 

 delar, der djurhusen äro längre, mera fyrkantiga, till sina kon- 

 turer snarare jemförliga med den på en Flustra 7nembranacea, 

 vid midten blott obetydligt bredare än i sina båda ändar (fig. 12). 



Vid denna form har familj-serien i afseende på ectocystens 

 förhållande hunnit in på de äkta Escharinernas område. Hvad 

 vi förut sett såsom ett genombrutet hvalf öfver den ursprung- 

 liga mynnings-arean, är här en ännu mera sammanhängande, 

 mera lågt konvex ectocyst, till hvilken djurhusets mantel (en- 

 docysten) tätt sluter sig upp, så att djurhusmynningens lock 

 ledar jemnt i plan med ectocystens proximala mynnings-rand. 

 Porernas ställning är också mera spridd, och de små runda 

 porerna utbreda sig till och med distalt om djurhusmynningen. 

 Alla porer utmärka sig genom sitt "stjernlika" (Busk) utseende, 

 som uppkommer af koncentriskt riktade kalkstafvar från deras 

 periferi. Dessa stafvar förekomma äfven i den stora, halfmån- 

 formiga midtelporen, hvars proximala rand är mera upphöjd 

 och hvars omgifning med en härdare förkalkning ofta reser sig 

 tubforraigt. Proximalt om densamm.a är ett porfritt fält, men 

 mellan den och djurhusmynningen äro småporerna vanligen tätast. 



Djurhusmynningens form är en halfcirkel, stundom en något 

 större cirkel-del. Den proximala mynnings-randen, hvars längd 

 uppmätts till 0,16 mm., är typiskt rak men varierar från att 

 vara något konkav till att med- hårdare förkalkning få en kon- 

 vex böjning. Randborsten äro oftast försvunna — BuSK har 

 funnit fyra, stundom klufna, liksom på Memhranipora cornigera; 

 en gång har jag sett fem (fig. 11), men korta och odelade — ; 

 två af dem efterlemna dock vanligen åtminstone märken till och 

 med vid ovicellens utveckling. Denna senare är jemnt rund och 

 utan porer men strimmig af radierande fåror (fig. 12), och längs 

 dess basal-rand utvecklar sig en list, som vid hård förkalkning 



