SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. IIAFS-BRYOZOER. 61 



konstant, är ytterst troligt; men sammanställd med den öfriga 

 töränderligheten lär den svårligen kunna begrunda någon art- 

 skillnad. 



Till denna typiska Porina ciliata sluter sig i de arktiska 

 hafven en form, hvars egendomliga utseende, en följd af hård 

 förkalkning, större djurhus och saknad af alla sekundära kolo- 

 nial-bildningar, gör den äfven vid mindre förstoringar lätt igen- 

 kännlig. Då den är af vigt för jemförelsen med öfriga arters 

 hårdare förkalkningar, gifva vi den ett eget namn, forma dura. 

 Dess djurhus (fig. 17) äro tillplattade, åtminstone i koloniens 

 yngre delar mera utdragna, ofta tungformiga. Blott längs djur- 

 husens skiljofåror är ectocysten genomborrad af en rad porer, 

 hvilka stundom, liksom på Porina Malusii, kunna urskiljas äf- 

 ven distalt om djurhusmynningen men lika ofta under den mera 

 stegrade förkalkningen öfver hela djurhuset äro försvunna, 

 Ectocystens yttre lager är matt, jemnt fin-vårtigt; det inre 

 lagret glänsande, med mindre tydliga vårtor. Det ar för öfrigt 

 äfven förkalkningssättet, som gifver denna form ett godt kän- 

 netecken, då ectocysten isynnerhet omkring djurhusmynningen 

 förtjockas. Den sistnämnda blifver härvid betydligt insjunken, 

 och distalt om densamma sväller ectocysten ofta i tvenne runda 

 knutor med en grund fåra dem emellan. Djurhusmynningen har 

 vanligen den typiska halfcirkelformen i behåll, med en bredd 

 varierande omkring 0,15 mm. och i de flesta fall med en kon- 

 kav proximal-rand men kan, liksom den på den typiska P. ci- 

 liata, afrundas; och, hvad vigtigare är, på de mest förkalkade 

 djurhus ser man stundom denna proximal-rand, rak eller något 

 konvex, i sin midt få en tand, om ock denna obetydlig. 



Till utseendet skiljer sig denna dura-hxm således betydligt 

 frän den typiska P. ciliata. Den har snarare en likhet med 

 Lepralia megastoma (Busk), hvars upphöjda framsida och större 

 sidoporer den dock saknar. Att den emellertid hörer hit, be- 

 visas med säkerhet, när man på ett eller annat af de yngre 

 djurhusen finner spår till den halfmånformiga midtelporen, som 

 här är flyttad hardt intill djurhusmynningens proximal-rand. 



