SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BUYOZOER. 65 



lertid den sistnämnda försedd med sinus uti djurhusmyn ningens 

 proximala sida och således att hänföra till en annan grupp. 



A. monudon är vid Spetsbergen funnen på åtskilliga stäl- 

 len, ehuru icke synnerligen rikligt, på alger, Ascidior, maskrör 

 och Rhyachonella, från 3 ända ned till 30 — 50 famnars djup. 

 Från sydligare trakter, "Nordsjön utanför Norge", är den af 

 Baron Uggla insänd till Riks-Museum, utbredd på Gorgonia 

 och sten från 200 — 300 famnars djup, dock i en variation, som 

 måhända kan blifva berättigad till ett eget namn, om man lyc- 

 kas visa, att den eger en serskilt betydelse för en vidare form- 

 utveckling. 



Djurhusformen (figg. 20 — 22) är här oval: den nedliggande 

 delen är bukigt konvex, jemnt punkterad af i quincunx ställda 

 porer; den uppresta cylindriska mynningsdelen, hvars diameter 

 vi uppmätt till 0,156 mm., är proximalt vid basen genomborrad 

 af den likaledes runda och vanligen cylindriskt förlängda mid- 

 telporen. Vanligen saknas alla randborst; men på de yngre 

 djurhusen (figg. 21 och 22), isynnerhet i de mindre kolonierna, 

 finner man dem till ett antal af fyra eller två. Vid djurhus- 

 mynningens cylindriska förlängning qvarstå de (fig. 22) såsom 

 lister i dennas vägg; men i toppen skjuta de fritt ut derifrån. 



Ovicellen (fig. 20) är en jemnt rund uppsvallning, distalt 

 infogad längs den uppresta mynningsdelen: stundom har den en 

 hel ectocyst, stundom se vi den genomborrad af porer liksom 

 djurhusets ectocyst, men då glesare. 



Avicularier förekomma ej på de kolonier vi undersökt af 

 den mindre, vid Spetsbergen vanligare varieteten, som dessutom 

 varit mindre hårdt förkalkad. Den större varieteten deremot, 

 som varit typen för BUSKS beskrifning och figur af Lepralia 

 monodon och hvilken vi från Spetsbergen endast känna i en 

 temligen otydlig koloni på Rhynchonella, men som är serdeles 

 väl utvecklad i de ofvannämnda af Baron Uggla insända exem- 

 plaren, får slutligen avicularier och är betydligt hårdare förkal- 

 kad, oafsedt det att den liksom de öfriga Lepralior, Diastoporor 

 o. a., såsom vi vid de sistnämnda anmärkt, på detta stora djup 



