68 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLIMGAU, 186 7. 



i sin mynning har en halfcirk el formig mandibel, hvars fria rand 

 är riktad utåt frän djurhuset, således i en motsvarande ställ- 

 ning till avicularierna på Porina ciliata, och hvars bredd vid 

 ledgången är ungefär 0,06 ram. På dessa unga djurhus äro de 

 mindre porerna i ectocysten, hvilka för öfrigt endast visa sig 

 vid djurhusens skiljoränder, föga markerade; ectocysten är glän- 

 sande hvit, slät eller blott med svag granulering af småvårtor, 

 en knuttrighet, som dock på somliga grenar starkare framträder 

 och gifver dem en mattare glans. Med en stegrad förkalkning 

 framträda emellertid sidoporerna sekundärt desto starkare: de- 

 ras ränder höjas, isynnerhet utåt vid djurhussidan, hvarvid också 

 skiljofårorna mellan djurhusen fyllas af en kalklist, till hvilken 

 de sekundära porernas ränder der sammansmälta (fig. 26). Un- 

 der den vidare förtjockningen af kalkväggen utvecklas dessa 

 porer till rör, avicularierna inhöljas i kalklagret, så att blott 

 deras mynning blifver i niveau med djurhus-ytan, midtelporen 

 och djurhusets cylindriska mynningsdel förlängas, så att den 

 förra kommer att mynna ännu högre (mera distalt) i förhål- 

 lande till avicularierna, hvarjemte också en och annan oregel- 

 bundenhet uppstår i dessa senares läge. Det kalklager, som 

 sålunda afsätter sig, är strimmigt af längsgående fåror med 

 runda smålister (figg. 28 och 29), som slingra sig rundt om de 

 mynningar (af djurhus, porer och avicularier), som ännu genom- 

 bryta kalklagret, der endast raderna af sidoporer, med sitt vid 

 snedt ljus genomlysande lumen, numera utmärka skiljolinierna 

 mellan djurhusen. Slutligen försvinna emellertid äfven sidopo- 

 rerna (fig. 28), och stammen har da ett utseende, som vore den 

 en hårdt förkalkad Pustuliporid: detta desto mera, då djurhus- 

 mynningens lock ligger doldt i djupet af den cylindriska myn- 

 ningsdelen och avicularierna kunna förkrympas eller jemte mid- 

 telporerna blott qvarstå såsom spridda hål i det strimmigt glän- 

 sande kalklagret (fig. 28). 



För den öfriga beskrifningen hänvisa vi till Sars och Ål- 

 der, blott med tillägg, att ovicellen har en motsvarande plats 

 och föga större utveckling än den distala uppsvallningen vid 



