70 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1S6 7. 



Myriozoidce, 



som främst utmärker sig genom en mera tillplattad djurhus- 

 form, liviiken äfven på stamformen har sitt inflytande, då denna 

 kan uppträda som Lepralia, Ilemeschara och tillplattad Eschara 

 — för att tala enligt föregående författares uttryckssätt — eller 

 ock, liksom på Cellaria bland Fhistrinerna, då de kilformiga 

 djurhusen sammanställas till cylinderformig stam. 



I den första formserie, vi här anträffa, är djurhusmynnin- 

 gens enlflaste ' form, som stundom qvarblifver oförändrad, rund 

 eller rundadt fyrkantig; men genop.! de proximala hörnens vinkel- 

 lika eller stundom process-lika inväxning i mynningen och proxi- 

 nial-randens jemna utfyllning i en båge dereraellan uppstå öfver- 

 gängar till halfcirkel-formen med rundad sinus i den annars 

 räta proximal-randen. 



Från de arktiska regionerna känna vi en form i Lppralia- 

 och Hemeschara-YdiXt, hvilken vi benämna 



Escliarella porifera, 



som med alla sina förändringar är en bland de aiest omvex- 

 lande arter vi känna och genom detta förhållande blifver en 

 lämplig utgångspunkt för uppfattningen af olikheterna mellan 

 de öfriga. 



Djurhusformen är rhombisk '(figg. 30, 33 och 40) eller fyr- 

 kantig (figg. 36, 37, 39 och 41) med konvex framsida (figg. 33 

 och 36) eller mera plan (figg. 36 och 39), i hvilket hänseende 

 man kan urskilja tvenne varieteter, hvilka dessutom ä^ven i an- 

 dra förhållanden skilja sig från hvarandra, ehuru talrika öfvei-- 

 gångar göra artskillnad omöjlig. Den honvexa liksom den lolatta 

 formen genomgår nemligen icke blott djurhusens utan äfven de 

 öfriga kolonial-organernas byggnad och gifver således alltigenom 

 åt de båda varieteterna ett mot hvarandra egendomligt utse- 

 ende. Men den platta formen är i sin ungdom (jfr. figg. 40 och 

 41) esomoftast konvex, och i sina vidare förändringar gå de 

 båda varieteterna både nära och parallelt med hvarandra. 



