SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 73 



Den äfven i systematiskt hänseende vigtigaste förändringen 

 af båda varieteterna tillkommer emellertid djurliusmynningens 

 proximal-rand, livars utveckling på den typiska formen vi redan 

 beskrifvit. Då nemligen förut niynningslockets ledgång på ofvan- 

 nämnda sätt uti de proximala hörnen blifvit förstärkt genom 

 inväxningar från randen, kan sedermera en likartad process för- 

 siggå från proximal-randens midt (ligg. 38 och 40). Vi hafva 

 sett denna tand på dura-f ovmen till Porina ciliata; den åter- 

 finnes vid en högre utveckling och isynnerhet vid starkare för- 

 kalkning inom de flesta utvecklingsserier af de följande Bryo- 

 zoerna. Utan tvifvel är den en fortsättning af den utvecklings- 

 gång, hvilken vi lagt till grund för förklaringen af hela Chilo- 

 stom-typens utveckling från Ctenostom-typen, nemligen en suc- 

 cessiv inskränkning af den böjliga delen af djurhusväggen för 

 att derigenom vinna en fastare tillslutning för djurhuset. Här 

 får nu således mynningslocket en fastare iedningspunkt icke blott 

 vid ändarne utan äfven i midten af sin ledgång. Emellertid är 

 det med denna förändring, liksom vi anmärkt det om många 

 andra sädana, att den uppträder med en viss sjelfständighet i 

 förekomsten och dessutom far ett olika utseende efter de olika 

 utvecklingsstadier, i hvilka den uppträder. Härigenom uppstå 

 följande former, hvilka dessutom såsom variationer äfven i an- 

 dra hänseenden i den grad utmärka sig från livarandra, att de 

 kunna förtjena sina egna namn. 



Der den kouvexa varieteten af Escharella porifera får en 

 sådan midteltand i proximal-randen af den primära djurlius- 

 raynningen, kan man nemligen af denna urskilja tvenne former, 

 som dessutom från den typiska formen utmärka sig genom en 

 egendomlighet i ovicellens byggnad. 



Den ena af dessa former benämna vi E. minuscula. Dess 

 mynningstand (fig. 35) är bred, åt hvardera sidan sträckande 

 sig helt nära intill de vinkellika inskjutningarne från proximal- 

 hörnen. Isynnerhet på denna form är aviculariet högt upprest 

 (figg. 33 och 34), med mynningen sluttande mot djurhusmyn- 

 ningen. Avicularie-mandibeln (figg. 34 och 35) visar starkt 



