7Ö ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK, 1867. 



äro vanligen täckta af sin tunna, gula kalkhud. Avicularier 

 saknas vanligen; blott på några få djurhus liar jag sett dem 

 utvecklade med sin mynning och dennas rundade raandibel i 

 sned ställning och i den sekundära djurhus-ectocystens plan. 

 Deremot ser man på de flesta unga djurhus (fig. 40) anlaget 

 till avicularie-uppsvällning proximalt och vid sidorna om djur- 

 husmynningen i form af en intryckt area, som saknar sekundär 

 porbildning öfver ectocysten. Vi känna denna form af Escha- 

 rella porifera endast från Isfj orden vid Spetsbergen, der den 

 vuxit på Celleporaria incrassata och en bit af en död Balanus. 

 Här utmärker den sig också — utan att vi derföre vilja påstå, 

 att detta är något konstant — genom synnerligen korta och 

 breda djurhus i raka rader. 



I sina öfriga former är Escharella porifera icke sällsynt 

 funnen vid Spetsbergen. Såsom Lepralia (auctt.) har den fästat 

 sig isynnerhet vid snäckor, Ascidior och maskrör; der den vuxit 

 på Sertularior, har den stundom rest sig från dessa i Heme- 

 schara-form. Denna visar på sin baksida (fig. 37) djurhusens 

 fyrkantiga begränsning esomoftast distalt utdragen i en spets. 

 Ectocysten på denna sida saknar framsidans stora porer och 

 undergår aldrig en så stark förkalkninL^ I sina yngre stadier, 

 och der den växer på snäckor, har Escharella porifera en blå- 

 aktig färg; i de hårdare förkalkningarne och på Ascidior gulnar 

 den eller bleknar till gulhvit. 



I sin utveckling har denna art visat sig ega ett flustrint 

 ursprung, oaktadt vi icke så fullständigt kunnat följa detta, 

 som hvad vi nedan skola se pa Porella Icevis i Lepralia-stB.- 

 dium, hvilken visat sina utvecklingsförändringar på samma Pe- 

 cten från Spetsbergen. Det äldsta, ännu öppna djurhuset i en 

 ung koloni (på äldre kolonier är detta vanligen tillslutet) är 

 nemligen elliptiskt skifformigt, ungefär liknande det andra djur- 

 huset i fig. 109, men med en konvext sluttande, rundad proximal- 

 förlängning. Den ursprungliga mynnings-arean har en längd af 

 ungefär 0,35 mm. och en bredd af ungefär 0,25 mm.; dess kant 

 är- upprest, skarp; dess största del täckes af en insänkt, konkav 



