SMITT, KRITISK FÖllTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 81 



den liksom vid Finmarken synes föredraga maskrör till fäste, 

 på fin, fet lerbotten vid 50 famnars djup. Doktor Boeck eger 

 den från Karmön vid Norge. Den är således utbredd äfven i 

 de boreala trakterna, ehuru den egentligen synes vara arktisk. 



Anm. Vi bibehålla det afSARS uppställda namnet för denna art, 

 ehuru det är mindre lyckligt valdt, dä redan Fleming begagnat 

 namnet Cellepora j^almata. Detta är emellertid, såsom först 

 Johnston anmärkt, synonymt med Discopora (Eschara) Sketiei 

 ■ — och Flemings korta beskrifning lemnar åtminstone intet 

 hinder för att antaga riktigheten af Johnstons tydning, hvar- 

 före namnet palmata visserligen ånyo var brukbart — ; men 

 frågan qvarstår, huruvida det var lämpligt af Särs att åter- 

 införa detsamma för den art, som han ställde vid sidan af 

 Eschara SLenei. 



Avicularie-mandibelns variationer på denna art mellan den 

 utdraget rundade och triangulära formen, liksom variationerna 

 i utbredningen af de sekundära porerna, visa, att vi uti när- 

 heten af de båda föregående hafva att ställa 



Escliarella Legentilii., 



ty i sitt fullt utvecklade, typiska tillstånd (fig. 52) står denna 

 så nära Eschm^ella palmata med spetsig avicularie-mandibel, att 

 en fråga till och med vore berättigad, huruvida de verkligen 

 äro skiljda arter. Den ende, mig veterligen, som påaktat denna 

 likhet, är Doktor Boeck, som i sina manuskript, hvilka han 

 godhetsfullt lemnat till mitt begagnande, benämnt den sist- 

 nämnda arten Eschara reticulata, således med samma artnamn^ 

 h vilket Mac Gillivray förut gifvit åt Escliarella Legeyitilii. 

 Emellertid framträda i utvecklingen för den senare vissa olik- 

 heter från föregående art, hvilka jemte dess utvecklingsstadiers 

 egendomliga förekomstsätt göra oss berättigade att för den- 

 samma bibehålla ett eget namn. 



Från Spetsbergen känna vi nemligen en form, hvars bety- 

 delse vi vilja uttrycka genom namnet prototypa, som i sin djur- 

 husmynnings förändringar visar sig motsvara ett yngre utveck- 

 lings-stadium till den i de boreala och södra trakterna temligen 

 allmänna, typiska E. Legentilii. Den förra har i början (fig. 



