92 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLIKGAU, 186 7. 



Escliarella Landsborovii, 

 om vi få antaga denna senare vara tagen efter en koloni, som 

 förlorat det- yttre kalklagret af sin ectocyst. Då denna koloni 

 äfven varit originalexemplaret för Johnstons uppställning af 

 denna art, har man vid användningen af namnet att rätta sig 

 efter Busk; dock har Ald5;r, som vi redan anmärkt, lemnat 

 en fullständigare beskrifning på en annan art under detta namii. 



Escliarella Landsborovii (fig. 63) kommer redan i sin yttre 

 habitus närmast Escliarella auriculata i dennas starkare för- 

 kalkningar, isynnerhet då den sistnämnda har en avicularie- 

 uppresning i form af en rnucro; men påminner också, som vi 

 nedan skola se, serdeles mycket om ett ZepraZza-stadium till 

 Porella Icevis. Från båda är den emellertid lätt att urskilja, 

 derigenom att hela djurhusets framsida är försedd med sekundära 

 porer. Den visar sig också, i alla de exemplar \i känna, uti 

 ett serdeles starkt förkalkningstillstånd, i hvilket förhållande 

 den närmast är att jemföra med den diira-form, hvilken vi of- 

 van anfört vid Porina ciliata. Redan innan djurhnsen äro fär- 

 digbildade, har ectocysten hunnit erhålla en betydlig tjocklek. 



Djurhusformen varierar oval, afskuret rhombisk (fig. 60) 

 eller mera rektangulär (figg. 63 och 65). Vanligen förekomma 

 båda dessa former inom samma koloni, och den hufvudsakliga 

 skillnaden dera emellan härrör af en större eller mindre utbred- 

 ning af djurhusets midtel-del. På många ställen synes tydligen 

 denna utbredning endast tillhöra förkalkniiigslagret, hvilket der 

 utbreder sig ända in till den närmast vid sidan varande djur- 

 husmynningen, så att den laterala skiljofåran med sin svaga 

 kalklist (figg. 60 och 61) både proximalt och distalt in mynnar i 

 denna, dit annars (figg. 63 och 65) den terminala skiljofåran 

 (mellan det äldre och yngre djurhuset i en rad) på hvar sida i 

 rät vinkel inmynnar. På andra ställen åter synes det efter af- 

 skrapning af det yttre kalklagret af ectocysten, som om det 

 sistnämnda förhållandet uppstått genom en starkare utveckling 

 af detta förkalkningslager i djurhus-ändarne. Att emellertid 

 dessa olikheter äfven äro primära, ser man på de ställen i ko- , 



