102 ÖPVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



öfrigt så motsvarande livarandra, att vi sammanställa denna 

 likhet dem emellan med vårt yttrande om förhållandet mellan 

 Esch. Jacotini och Escli. Legentilii och erindi-a, att. former, 

 utgångna på skiljda vägar från samma typ, kunna möta hvar- 

 andra. Här må man således ytterligare finna bekräftadt vårt 

 omdöme om förhållandet mellan Escli. linearis och Esch. aion- 

 culata. 



Escliarella secundaria är åtminstone icke sällsynt vid Spets- 

 bergen och Grönland och förekommer äfven vid Finmarken. 

 Den är vanligen 'i sällskap med sin like, Escliarella LanclshorovH, 

 och antager ofta liksom denna en blå eller röd färg. Möjligen 

 kan den derföre i de stadier, då den nånxidiV &\g Escliarella hia- 

 perta, eller den senare sjelf, som också vanligen har en röd 

 (annars gul) färg, förekomma på de större djupen vid Shetlands- 

 öarne, derifrån Norman nyligen beskrifvit Busks Lepralia 

 cruenta såsom egen art, om hvilken vi för öfrigt utan original- 

 exemplar hafva svårt att fälla något omdöme, dock att den åt- 

 minstone tyckes stå Escliarella secundaria ganska nära. 



På de föregående formerna hafva vi nu sett, att djurhus- 

 mynningen från att vara cirkelformig med proximal-utbugtning 

 till en sinus öfvergår till halfcirkelform med sinus i midten af 

 den räta proximal-randen: denna formförändring framträder emel- 

 lertid ännu starkare och blifver mera konstant inom en grupp, 

 hvars typ är 



Mollia vidgaris. 



Denna formgrupp har det mest karakteristiska af sin bygg- 

 nad redan uttryckt i Molls beskrifning af sin Escliara vulgaris. 

 Sedermera har isynnerhet Johnston försökt att hufvudsakligen 

 efter ectocystens beskaffenhet och BUSK att efter aviculariernas 

 form och ställning söndra densamma. Det är också förhållan- 

 det, att de olikheter, som skilja formerna inom denna grupp — 

 af hvilka man redan uppställt åtminstone 7, måhända 8 arter — här 

 liksom på så många andra ställen ega en viss sjelfständighet i 

 sitt uppträdande, så att stundom hela kolonier alltigenom visa 



