104 ÖFVERSIGT AF K. VBTENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



Den äkta Mollia unicornis känna vi ej från Skandinavien 

 eller de arktiska regionerna. Enligt de exemplar, dem Köpen- 

 hamns Museum eger från Medelhafvet, är den blott ett starkare 

 förkalkningsstadium med en mera fyrkantig djurhusform, med 

 bibehållande af porerna i djurhusens ectocyst från spinifera- 

 stadiet. Dess mucro saknar det horngula borstet och är van- 

 ligen mera trubbig. Dess avicularium, eller båda dessa organer, 

 då två äro utvecklade på hvart djurhus, flyttas mera konstant 

 längre fram mot djurhusmynningen. Mellan dennas proximal- 

 rand och mucro synes ofta en intryckt, triangulär area, dock 

 blott som en grund fördjupning i förkalkuingen, hvilken emeller- 

 tid synes sätta det utom allt tvifvel, att BusKS Lepralia Woo- 

 diana endast är ett ännu starkare förkalkningsstadium med denna 

 triangulära fördjupning mera markerad. 



I de arktiska regionerna är deremot en form, som kommer 

 synnerligen nära Mollia unicornis, neraligen 



Mollia ansata, 



ganska vanlig, isynnerhet talrikt funnen af Prof. LovÉN på ste- 

 nar från Finmarken vid 40 — 60 famnars djup. Från Spetsber- 

 gen eger Riks-Museum den blott från Isfjorden, der den tagits 

 af Doktor Malmgren. I enlighet med de arktiska formernas 

 vanliga utbredning träffas den också på de större djupen i de 

 boreala trakterna, der Doktor A. Boeck tagit den på en Astarte 

 vid Karraön (Norge), Baron Uggla på en Gorgonia i Nordsjön 

 och Prof. LovÉN på en Oculina vid Bohuslän. 



Den utbreder sig både i Lepralia- (figg. 79 och 80) och 

 Hippothoa-y'åxt (fig. 81). I den förra skiljer den sig föga (fig. 

 80) från Mollia unicornis men förlorar vanligen genom tilltäpp- 

 ning uti de hårdare förkalkningsstadierna sina porer i ectocysten 

 öfver djurhusets hela framsida. 1 de svagare förkalkningssta- 

 dierna saknas de dock icke (fig. 79) med sin vanliga quincunx- 

 ställning till hvarandra. 1 detta stadium liknar denna form 

 serdeles mycket Busks teckning af Lepralia areolata (Brit. 

 Mus. Cat, pl. 83, figg. 3 och 4) från Magellhaens Sund, blott 



