HO ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1867. 



Afven här har man uppställt flera arter, hvilka med samma 

 rätt som de inom föregående formgrupp kunna försvaras. Lik- 

 väl hafva redan Johnston och Busk varit uppmärksamma på 

 den stora föränderlighet, som här är rådande, och återförenat, 

 hvad isynnerhet Hassall ansett sig böra skilja. Emellertid 

 har ännu ingen låtit koloniformen förlora sin betydelse som art- 

 skillnad, och vid sidan af Membranipora catenularia har man 

 derföre uti slägtet Hippotlioa bibehållit en hithörande form. 

 Dock hafva vi redan inom föregående formgrupp sett Hippothoa- 

 växten utvecklas utan någon väsendtlig skillnad i djurhusfor- 

 men, blott att denna alltid i sådant tillfälle blifver något för- 

 längd, och samma förhållande inträffar äfven här, ehuru med 

 den skillnad, att Mollia Jiyalina redan i sin LepraUa-väixt är 

 så varierande till sin djurhusform, att HipiJotJwa-yäxten så att 

 säga haft lättare att frambringa en ännu större olikhet. Att 

 den gjort detta i förening med sjelfständighet i förekomst och 

 — liksom vi sett det på Membranipora pilosa — med en viss» 

 egendomlighet i grenbildning, har i och för sig sjelf intet att 

 betyda såsom artskillnad. 



För att förstå Mollia liyalina i dess förhållande till Mollia 

 vulgaris påminna vi ånyo om den tendens till utveckling mot 

 6e/Zepomi-typen, som på flera ställen visar sig rådande för 

 Escharinerna. Så äfven här: djurhusmynningens form på en 

 Mollia hyalina och en Mollia vulgaris är i det väsendtliga den- 

 samma, och trots den vanliga olikheten i djurhusform som just 

 utmärker den förstnämnda såsom mera Celleporin-lik, finner 

 man dock, att den i vissa stadier kan öfverensstämma med 

 Mollia vulgaris. I enlighet med den nämnda tendensen till lik- 

 het med Celleporin-typen står också den böjlighet i formen, som 

 utmärker Mollia liyalina. 



Så visar den typiska formen af denna art — hvad redan 

 Johnston anmärkt — stundom runda, jemna kolonier, som med 

 de spolformiga eller nästan cylindriska djurhusen i radierande 

 ställning visa en rätt stor likhet med Cyclostomerna. Eller 

 träffas den — och detta är lika vanligt — med öfverväxnings- 



