114 ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



Den typiska MoUia hyalina är en bland Spetsbergens och 

 Grönlands allmännaste Bryozoer. Den letVer der liksom i de 

 boreala och sydliga trakterna (enligt BUSK utbredd ätVen till 

 Californien, Go(ia-Hopps-udden, Falklands-öarne) på alger och 

 snäckor, isynnerhet på Littorinor och Tritonier, i tidvattnets 

 och de mindre djupens (ända till 30 famnars) regioner. Af 

 dess öfvergång i Mollia-v'eiXt har Prof. Loven tagit ett vackert 

 exemplar på en Astarte från Finmarken. Dess upplösning i^ 

 Hippothoa-Y'axt (= Hipjjothoa Rohertina, D'Orb.) ser man dels 

 på stenar, dels på döda Myor. Från de sistnämnda lokalerna 

 på de större djupen, på Ascidior, på Astarte och Saxicava, 

 öfverallt der man finner Membranipora catenularia, der lefver 

 också MoUia divaricata. Det är en arktisk form, som återfin- 

 nes i de boreala, trakternas stora djup. 



Närmast med sp^w^ygra-formen inom J/oWifl-gruppen kunna 

 vi jemföra en form i Lepralia-yäxt, hvilken vi benämna 



Myriozouni crustaceum, 



tillsvidare blott med den anmärkningen, att den till sin djur- 

 husbyggnad synes fullkomligt öfverensstämma med den Escliara- 

 växt, som under namn af Eschara incisa blifvit beskrifven af 

 Milne-Edwards och Busk från den äldre Crag-perioden. Så- 

 som Eschara med den af dessa författare beskrifna kolonifor- 

 men känna vi den emellertid icke lefvande; såsom Leptolia 

 är den deremot ganska allmän i nutidens fauna vid Spetsber- 

 gen, Grönland och Finmarken. Vid Spetsbergen är den funnen 

 på de mest vexlande djup, från 10 ända till 80 famnar, växande 

 på Laminarior, Ascidior, snäckor — isynnerhet Mya, Saxicava 

 och Tritonium — och skiffersten. Vid Finmarken har Prof. 

 LovÉN funnit den på Ascidia och Modiola. 



Den är en af de få Lepralior, hvilka man redan med obe- 

 väpnadt öga kan igenkänna, åtminstone i dess mera utvuxna 

 kolonier, vanligen af en gul färg och cirkelrund koloni-form med 

 jemn yta, i sina hårda förkalkningar en äkta Discopora, så 

 som M. Edwards velat bestämma detta slägte i sin anmärk- 



