126 ÖrVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1867. 



lägga likheten i ställning för de sistnämndas midtelpor och det 

 lilla avicularium, som på Lepralia spatliulifera (figg. 95 och 96) 

 stundom utvecklas proximalt vid det skedformiga borstets bas. 

 Detta avicularium har en spetsig, med spetsen proximalt riktad 

 mandibel, ,vid hvars ledgång aviculariebredden är ungefär 0,02 

 mm., och är således ett bland de minsta avicularier vi känna. 

 Vid sidan om djurhusraynningen, i jemnbredd med dess distal- 

 rand (figg. 95 — 97) utvecklar sig stundom, ett på livar sida eller 

 blott på den ena sidan, ett obetydligt större avicularium med 

 spetsen riktad ut öfver djurhusets sidorand. 



Ovicellerna (figg. 94-^96) till denna art äro jemnt runda, 

 ovanligt frittstående, hvilket synes förklaras, derigenom att de 

 utvecklats först sedan såväl det äldre som det yngre djurhuset 

 blifvit helt färdigt. Deras mynning är h al fcir k eiförmig eller van- 

 ligare en mindre cirkeldel, med den nedre randen konkav, och 

 står höjd öfver djurhusraynningen, hvars ränder vid ovicellens 

 utveckling redan äro rundadt uppsvällda. 



Ectocysten visar i miniatur-bild det håliga utseende, som 

 redan loupen upptäcker på Lepralia pallasiana. Här äro hå- 

 lorna ytterst små och grunda, ungefär vid 75 ggrs förstoring 

 först tydligt urskiljbara såsom sådana, och sitta tätt som för- 

 djupningarne i stålet på en fingerborg. I sina svagare förkalk- 

 ningsstadier har ectocysten en hyalin glans, hvitare uti fördjup- 

 ningarne, som då ännu vid 50 ggrs förstoring snarare hafva ut- 

 seendet af upphöjningar. I de hårdare förkalkningsstadierna 

 blifver ectocysten hvitglänsande, slutligen krithvit, och fördjup- 

 ningarne äro då lättare att igenkänna. 



En koloni af denna art (fig. 98) bär i sitt centrum märke 

 efter sitt utvecklingssätt, som ännu tydligare, än hvad vi hittils 

 kunnat visa, uttrycker dessa Eschariners förhållande till de öf- 

 riga Bryozogrupperna. Det äldsta djurhuset är neraligen Tata- 

 formigt, blott med en mera utvecklad proximaldel, i förhållande 

 till den rundadt fyrkantiga mynningsarean ungefär så stor som 

 proximal-delen på djurhusen i en utvecklad Memhranipora pi- 

 losa. I mynningsranden, hvilken emellertid på grund- af djur- 



