128 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK, 1867. 



I sin förekomst liknar den Lepralia spatliulifera. Vid Fin- 

 marken är den tagen af Prof. LovÉN, der den varit utbredd på 

 en Rhynchonella; i Sörje-Bay och Walter-Thymens-Strait vid 

 Spetsbergen är den af de Svenska Expeditionerna funnen i säll- 

 skap med den nyssnämnda arten. 



Den är en af dessa fasta, jemna skorpor — Discopora, 

 M. Edw. — vanligen runda och reguliera i sin utbredning. Dess 

 djurhusform (figg. 99 — 101) är densamma som den föregåendes. 

 Djurhusmynningen (figg. 102 — 105) är mera typiskt och kon- 

 stant hästskoformig: d. v. s.- proximal-ändan är vanligen sma- 

 lare än den största bredden på distal-delen. I detta hänseende 

 närmar sig således Lepralia pallasiana mera till Lepralia hip- 

 popus, hvilket äfven visar sig i djurhusmynningens mått på 

 denna senare, som i de utvuxna kolonierna vanligen har sin 

 största mynningsbredd 0,15 mm. 



Den vigtigaste sekundära förändring vi sett på djurhus- 

 mynningar af Lepralia hi-ppopus är en ännu ytterligare inskränk- 

 ning af proximal-ändan genom förkalkningen, så att mynningen 

 närmar sig till nyckelhåls-formen, blott att sidoränderna med en 

 S-formig sväng och 'i en nästan rät vinkel skjuta upp på den 

 endast föga konkava proximal-randen, dock utan att mötas eller 

 omsluta midtel-aviculariet. Den i detta fall synliga proximal- 

 bredden af djurhusmynningen (den sekundära proximalbredden) 

 är stundom ej större än 0,05 mm. 



Förkalknings- och tillväxt-förändringarne gå för öfrigt i 

 jemnbredd med dem vi redan känna. De yngre djurhusen i den 

 tillväxande koloni-randen (fig. 105) äro nemligen ovala, mera 

 konvexa och väl skiljda af djupa skiljofåror. På de yngre ko- 

 lonierna finner man här vanligen fyra, på de äldre finner man 

 stundom två, någon gång ett men oftast intet borst vid djur- 

 husmynningens distal-rand: det är en regel, som vi redan ofta 

 anmärkt, att mynningsborsten med koloniens tillväxt förminskas 

 till sitt antal. Vid den tid, då djurhusmynningen nyss är fär- 

 dig till sin form, har ectocysten en hyalin glans, knuttrig af 

 oregelbundna, i vågor ställda, runda vårtor; och från djurhusets 



