130 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖKHANDLINGAK, 1867. 



därå förkalkningsprocessen. Att bildningen af de sistnämnda 

 bland dem direkte utgår från en sekundär por, skall snart här 

 nedan vid jemförelse med en annan art visa sig vara ytterst 

 troligt, om vi ock ej direkte kunnat följa denna utveckling. 



Ovicellerna (fig. 101) äro jemnt runda, öfver mynningen 

 konkavt intryckta, glänsande och knuttriga som djurhusen. Der 

 de utvecklas, är djurhusmynningen mer än vänligt insänkt, och 

 öfver dennas distala del hvälfver sig ovicell-mynningens rand. 



Afven denna art har i några kolonier från Storfjorden 

 (Spbgn.) visat sitt utvecklingssätt från ett Ta^a-formigt ursprungs- 

 hus. I en koloni är detta helt och hållet ringformigt, utan för- 

 längd proximal-del, med den runda, borstlösa mynnings-arean 

 0,15 mm. i diameter. Närmast yngre djurhuset visar en myn- 

 ningsbredd af 0,08 mm. i proximal-ändan. Ett af de ännu yn- 

 gre djurhusen har detta mått = 0,1 mm. och mynningslängden 

 := 0,12 mm., så att man äfven här ser dimensionerna ökas, se- 

 dan djurhusmynningen fått sin typiska form. En annan koloni 

 på samma Saxicava visade deremot en antydan, att dess Tata- 

 formiga ursprungshus haft proximal-delen något förlängd och tyd- 

 lig, innan det ännu kringvuxits af de yngre djurhusen. Ursprungs- 

 husets mynnings-diameter var dessutom endast 0,11 mm., och 

 de yngre djurhusen hade straxt typiskt stora mynningar. Afven 

 här möter oss således — hvad vi redan anmärkt vid Membrani- 

 pororna — svårigheten att i det enstaka ursprungshuset finna 

 en artkarakter, och vi se, att utvecklingsphaserna ej alltid äro 

 likformiga. 



Till färgen vexlar Lepralia hippojnis efter förkalknings- 

 graden och troligen äfven efter rent yttre omständigheter. I 

 sin svagare förkalkning har den en blåaktig glans; i sin star- 

 kare förkalkning och isynnerhet på stenar är den krithvit. 



Helt nära Lepralia kippopus står den ofvannämnda, af 

 Milne-Edwards beskrifna Uschara Deshayesii; till och med 

 så nära, att man, efter hvad ännu om den sistnämnda är be- 

 kant, svårligen skall kunna på säkra grunder skilja dem från 

 hvarandra. Eschara-Y'AxiQu är för deras förening intet hinder. 



