136 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAI). FüRHANDLINGAK, 1867 



ett exempel (fig. 111): och vi se, att der redan i det första 

 djurhuset Membranipora-tj])ens minnen börja försvinna, der har 

 det till åldern andra djurhuset en byggnad nästan typisk för 

 arten, blott i ett stadium, då den står närmare intill Porella 

 acutirostris. Avicularie-uppsvällningen är nästan färdigbildad, 

 oaktadt dess mynning på detta exemplar är sönderrifven. Djur- 

 husmynningen är halfcirkel-fofmig med rundade proximal-hörn. 

 Såsom exempel på oregelbundenheten i variationerna har detta 

 djurhus fem mynningsborst; dess dimensioner äro också mindre 

 än i föregående exempel. Djurhuslängden är 0,3 mm., dess 

 mynningslängd 0,08 mm. och dess mynningsbredd 0,11 mm. Vi 

 se nu äfven här, att framsidan af dessa Eschariners djurhus 

 ersätter Membraniporornas täcklamell till mynnings-areans in- 

 skränkning, med försvinnande af denna areas gränskant. 



I det stadium, dit vi nu följt denna art, lefver den både 

 såsom Lepralia och Eschara, för att tala efter JoHNSTONS sätt. 

 I det förstnämnda växtsättet är den redan af BUSK beskrifven 

 under namnet Lepralia concinna, om man ock vid betraktandet 

 af hans figurer finner olikheter isynnerhet i aviculariets form. 

 Af BOECK är den anmärkt från Norge och beskrifven under 

 namn af Lepralia aperta. Enligt hans ypperliga manuscript- 

 figurer kunna vi nemligen med säkerhet igenkänna densamma. 



Denna Porella \ Lepralia- stdiåmm är af Prof. LovÉN tagen 

 vid Bohuslän på en Retepora beaniana och vid Finmarken pa 

 en Pecten islandicus ; den förekommer pä en Lschara af denna 

 art från Norge, hvilken Prof. Särs öfverlemnat till Köpenhamns 

 Musenm; från Grönland är den hemförd af Prof. Torell på 

 en Hornera lichenoides tagen vid Godhavn; frän Spetsbergen 

 känna vi den ännu talrikare på Pecten, Mya, Saxicava, Rhyn- 

 chonella och stenar från 20 — 30 famnars djup. 



Då vi sett koloniens uppkomstsätt, följa vi djurhusens vi- 

 dare förändringar lättast i motsatt riktning från de mera ut- 

 vuxna koloniernas utvecklingsrand till deras äldre delar. De 

 yngre djurhusen kunna der (figg. 112 och 114) ännu visa den 

 byggnad vi sett på det till åldern andra djurhuset i kolonien. 



