SMITT, KRITISK FÖRTECKN. ÖrVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 139 



vexlar den ännu mera. Den ofvannämnda Celleporin-lika, varie- 

 teten (Lepralia aperta, BoECK) är i allmänhet, störst: dess 

 midtel-avicularium har en mynningsbredd mellan 0,07 mm. och 

 0,09 mm., och dess djurhusmynningars bredd hafva vi uppmätt 

 till 0,18 mm. — 0,2 mm.. Af de mera typiskt escharina for- 

 merna kan man urskilja två storleks-variationer: på den ena 

 mäta vi midtel-aviculariernas mynningsbredd till 0,04 mm. och 

 djurhusmynningarnes bredd i distala ändan till 0,12 mm. — 0,13 

 ram.; på den större varieteten finna vi midtel-avicularier med 

 mynningen af 0,06 mm:s — 0,07 mm:s bredd, och djurhusmyn- 

 ningarnes bredd varierar omkring 0,17 mm. Alla dessa olik- 

 heter öfvergå emellertid i hvarandra genom otaliga mellanstadier. 

 Den typiskt escharina Porella Icevis i Lepralia-yäxt åter- 

 finnes i rotutbredningarne till den uppresta stammen af denna 

 art, der dessa ännu bestå af öppna djurhus. Och blott i all- 

 mänhet mera förlängd visar sig samma djurhusform i grenarnes 

 uti utveckling stadda toppar. I sitt första stadium, nyss färdig- 

 bildade, hafva djurhusen sin ectocyst genomborrad af fina porer, 

 senare blifver den fint knottrig af små-vårtor. Djurhusmynnin- 

 garne äro emellertid efter sin första begränsning mera hästsko- 

 formiga, hvarigenom denna art i sina uppresta stammar kommer 

 ännu närmare Lepralia hippopus; men mynningskanten (fig. 120) 

 reser sig snart skarp, isynnerhet på sidorna vid de båda proxi- 

 mala hörnen. Detta står i samband med avicularie-uppsvällnin- 

 gens utveckling, så som vi redan beskrifvit den, hvilken på Le- 

 pralia hipp)opus saknas. Allt efter som djarhusen åldras, ut- 

 jemnas avicularie-uppsvällningen med djurhusets öfriga plan, och 

 porerna vid den förras gräns försvinna. I de yngre stadierna 

 saknas list i skiljofärorna mellan djurhusen: senare uppträder 

 en sådan, men blifver alltid föga utvecklad. Slutligen utjemnas 

 också djiirhusens skiljofårör, och stammens runda yta är då jemn; 

 dess ectocyst är hvitglänsande, i kanterna genomlysande. De ännu 

 qvarvarande sekundära porerna, hvilkas lumen med en mera 

 matt glans genomlyser ectocystens yttre lager, täckas vid samma 

 tid af en tunn kalkhinna, som vid påfallande ljus har en står- 



