SMITT, KRITISK FÖRTBCKN. OPVER SKAND. HAFS-BRYOZOER. 141 



Ovicellens mynningsform återfinna vi visserligen iclie på Lepralia- 

 stadiet (figg. 113, 114 och 118); men der fortskrider icke lieller 

 förkalkningen så långt, hvarföre vi ej våga uti denna olikhet se 

 någon artskillnad. 



Särs uppgifver denna art uti i^scAara-stadiet vara tem- 

 ligen allmän vid Norges hela Vest- och Nordkust; Riks-Musei 

 samlingar visa den icke sådan. Vid Bohuslän är den ännu icke 

 tagen; utanför Noige erhöll Baron Uggla den fästad på Oculina 

 pi'olifera Iran 200 — 300 famnars djup. Vid Spetsbergen är den 

 icke funnen. Köpenhamns Museum eger den deremot från Grön- 

 land. 



Ännu ega vi visserligen icke någon direkt observation om 

 den uppresta stammens fullständiga utveckling allt från dess 

 början. Mellan Lepralia- och jEsc/tara-stadierna af en art in- 

 träffar äfven här det förhållandet, att de förekomma sjelfstän- 

 digt mot hvarandra. Enligt hittills gällande principer för Bry- 

 ozoeruas artbegränsning kan man utan svårighet skilja dem frän 

 hvarandra; men vi sammanföra dem som nämndt för djurhus- 

 formens skuld. Och om vi också icke känna någon Lepralia, som 

 rest sig till denna Escliara, se vi dock stundom Lepralia-de\a,r 

 utveckla sig från denna senare. Utom stammens rotutbredning 

 vid dess fäste kunna dylika utvecklas äfven högre upp. Så 

 t. ex. hade en Serjmla fästat sig på den öfre delen utaf en stam 

 af denna art, och öfver en del af Serpulan hade Escliaran bil- 

 dat en Lepralia-'iOYm\g utbredning (fig. 123). 



Vi hafva för öfrigt påpekat vissa skiljaktigheter mellan 

 Porella kevis såsom Lepralia och såsom Escliara; men motsva- 

 rande skola vi ock se mellan de motsvarande växtformerna af 

 Escliara cervicornis: analogien stöder vårt påstående. Stam- 

 formen är ick'fe tillräcklig för artskillnad, om den ock medför 

 modifikationer af djurhusformen, oaktadt denna är Bryozoernas 

 vigtigaste karakter. De följande formerna, samlade omkring de 

 gamla arterna Lepralia verrucosa och Escliara cervicornis, hvilka 

 man dock svårligen skall kunna aflägsna från Escharidornas fa- 

 milj, visa dessutom andra modifikationer af djurhusformen, hvilka 



