160 ÖFVERSiaT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 1S67. 



Den förekommer emellertid både i Lepralia-, Hemeschara- 

 ocli Eschara-Y'é.:x.i (auctt). Den sistnämnda är ganska allmän vid 

 Spetsbergen, fästad vid stenar och Celleporaria incrassata pä 20 

 — 60 famnars djup. Likaledes synes den vara allmän vid Grönland, 

 der den är tagen af Prof. Torell och Inspektör Möller. Särs 

 har funnit den allmän vid Finmarken. I dess stora yttre lik- 

 het med Eschara cervicornis är det väl möjligt, hvad Sars an- 

 tagit, att den redan anträffats sydligare, ehuru ej anmärkt så- 

 som skiljd från den nämnda arten, men hvad Johnstons Celle- 

 pora cervicornis beträffar, skulle den efter Ålders senare un- 

 dersökning böra bibehålla sitt aitnamn. 



Hemeschara-vsixten känna vi blott i ett exemplar på Celle- 

 poraria incrassata från stenig lerbotten vid 19 famnars djup 

 uti Adveut-Bay vid Spetsbergen. Det är en odelad, bugtig 

 skifva af 22 ram:s vidd. Den koncentriskt rynkade baksidan 

 visar djurhusens omkrets fyrkantig och ectocysten fast, utan 

 sekundära porer. Måhända är det denna form, som varit typen 

 för Fabricii beskrifning af Cellepora spongites. 



Lep)ralia-v'åxtex\, som dessutom förekommer såsom rot-ut- 

 bredning från JEschara-yäxten, är i sin mera sjelfständiga före- 

 komst icke sällsynt vid Spetsbergen. Den utmärker sig emeller- 

 tid ofta genom en så hård förkalkning, att man har svårt att 

 igenkänna den- såsom hithörande. 1 detta hänseende öfverens- 

 stämmer den med den dura-form till Porina ciliata, hvilken vi 

 ofvan beskrifvit. De sekundära porerna uppträda redan på de 

 yngsta djurhusen (fig. 153) såsom små hål. Ectocysten visar 

 dessutom, liksom på nyssnämnda form och på motsvarande hård 

 förkalkning af Escharella Landshorovii, den egendomligheten 

 (fig. 154), att den hårdast sväller upp vid sidorna af djurhus- 

 mynningen, der den slutar i tvenne knölar, som dock mer och 

 mer närma sig hvarandra distalt om denna mynning, der mau 

 således ofta ser en grund, rännformig urhålkning ned mot myn- 

 ningens inre, motsvarande en liknande proximalränna (fig. 152), 

 som mynnar i sinus. Ofta saknas slutligen avicularierna i detta 

 hårda X«pra/m-stadium, och man kan då med mynningsiormens 



