164 ÖFVERSIGT AP K. VBTENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



Riks-Museum eger Escharoides rosacea från Finmarken, der 

 den tagits af Prof. Loven på ett skal af en död Balanus, på 

 Rhynclionella, på Ptilota plumosa och på skiffersten. Vid Spets- 

 bergen är den af Doktor Malmgren tagen på stenig sandbotten 

 från 20 famnars djup vid Smeerenberg. 



Aviculariernas utveckling i förening med den sekundära djur- 

 husmynningen på Escliaroides Sarsii och Escharoides rosacea 

 kan tjena såsom ett bland de uttryck vi kunna använda för att 

 tydliggöra förhållandet mellan Escharinerna och Celleporinerna: 

 den är i morfologiskt hänseende intet annat än en modifikation 

 af den vanliga oregelbundenheten i dessa organers utveckling 

 hvilken ännu starkare framträder inom Celleporin-typens egent- 

 liga område. 



Till denna närma sig emellertid Echarinerna uti ännu en 

 formgrupp, 



' Discojjoridce, 



hvilken liksom de föregående låter återföra sig till de första af 

 denna typs utvecklingsstadier. Denna formgrupp kan samlas 

 kring de gamles Lepralia (Cellepora) coccinea, huru obestämdt 

 än detta namn blifvit användt, snarast såsom ett kollektivnamn 

 för röda (d. v. s. för de flesta svagt förkalkade) Lepralior, för- 

 sedda med mucro proximalt om djurhusmynningen. Deil sist- 

 nämnda karakteren förekommer emellertid här i sin allmännaste 

 och största utveckling, i det den sammanfaller med den sekun- 

 dära djurhusmynningens form och till god del bestämmer denna, 

 hvars proximal-rand vanligen i jemn böjning sluttar frän mucro, 

 tills den vid sidorna och vanligen först i de distala hörnen af 

 djurhusmynningen böjer sig med den sväng ned till skiljofåran 

 mot närmast yngre djurhuset, hvilken vi redan för Eschara 

 propinqua anmärkt. Djurhusmynningens formförändringar gå här 

 typiskt från den runda eller half-elliptiska till den fyrkantiga 

 eller vanligen på tvären aflånga formen. Härtill kommer den 

 här mera konstanta utvecklingen af den tand i midten af den 

 primäraf*<3tc{-rhu5ii^Ynningens proximal-rand, hvilken vi dock redan 



■"- •'M t: 



