170 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



q|ler annan koloni eller till och med får en större sjelfständig- 

 het i sin förekomst, då man på vissa lokaler endast finner ko- 

 lonier af den ena eller andra formen, saknar man visserligen 

 icke skäl att gifva sådana former serskilta namn; men de ut- 

 vecklingsförhållanden, i hvilka de stå till hvarandra, göra alla 

 de antagna karaktererna vacklande. Blott såsom exempel, till 

 hvilka orimligheter denna artskillnad ledt, vilja vi påpeka den 

 ringa skillnad, som redan i BUSKS figurer finnes mellan Lepralia 

 Peachii och Lepralia variolosa ') liksöm mellan den förstnämnda 

 och Lepralia ventricosa -). BusKS åsigter utgöra dock hufvud- 

 suraman af hvad hittills är vunnet för vetenskapen, och de art- 

 namn han bibehållit eller uppställt kunna till största delen godt 

 användas såsom benämningar för de-vigtigaste formskillnaderna 

 inom denna grupp. Vi sammanställa dem i den ordning, i hvil- 

 ken utvecklingsgången visar dem sin plats. 



På de mindre djupens alger och snäckor här vid Skandina- 

 vien finner man synnerligen allmänt den form, 



Discopora Peachii, 



som typiskt och längst är försedd med största antalet (6) borst 

 i djurhusmynningens rand och vanligen visar den svagaste för- 

 kalkningen, dock med väl utvecklade ribbor öfver sidorna af 

 djurhuset. Den föreställer således, typiskt betraktad, de första 

 utvecklingsstadierna. 



De unga djurhusen (fig. 164, a) i utvecklings-randen visa 

 den primära djurhusmynningen rund eller rundadt fyrkantig; 

 den senare utvecklade formen på denna mynning är genom de 

 flesta stadier (fig. 164, b, c) en halfcirkel, som dock slutligen 

 tillplattas (figg. 165 och 166) och blifver kortare i förhållande 



') Jfr. t. ex. Brit. Mus. Cat., pl. XCVII, flg. 3 med pl. LXXV, fig. 1. 



2) Jfr., s. ställe, pl. LXXXII, fig. 4 med fig. 6, eller jfr., s. ställe, pl. XCVII, 



fig. 1 med pl. LXXXIII. fig. 5; den senare figuren jemföres vidare med pl. 



V, figg. 6 — 8 i Crag Pohjzoa, hvarefter man ser, att endast borstantalet varit 



det bestämmande. Ocli med skäl kan då frågas, bvarföre icke pl. VI, fig. 



3 i Crag Pohjzoa blifvit hänförd till Lepralia Peachii, då den visar två par 



af randborst vid ovicellens utveckling. 



