190 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK, 186 7. 



ro.^acea jemnat dennas yta, skiljer sig denna art från den nyss- 

 nämnda endast genom den spetsiga avicularie-mynningen och 

 aviculariets skarpare kant (figg. 199 och 200), då äfven djur- 

 husmynningarnes form och storlek i det närmaste äro desamma': 

 här uppraätto till 0,14 mm:s bredd. 



Likheten återkommer dessutom äfven på ett annat sätt 

 inom de mindre hårdt förkalkade kolonierna, då äfven Cellepora 

 eontigua kan visa ett hyalint eller gulaktigt utseende och i stället 

 för avicalarium har en spetsig, proximal mucro (fig. 201), sådan 

 proximal-delen af djurhusmynningens sido-rand stundom äfven 

 på Escharoides rosacea kunde utdragas till likhet med Disco- 

 pora Peachii. Här står dock denna mucro mera jemnt uti djur- 

 husets midtel-linie, hvartill kommer — såvidt vi känna dessa arter 

 — en tydligare utveckling af sekundära porer längs djurhusets 

 sidokant på Cellejjora eontigua i detta stadium. 



De kolonier vi känna af Cellepora eontigua, äro af Prof. 

 LovÉN tagna vid Hammerfest på stenar från 40 till 60 famnars 

 djup. 



Den hufvudsakligaste skillnaden mot Escharoides rosaeea i 

 .Lepralia.-\'Axt förblifver således den större utvecklingen, snedare 

 ställningen och skarpare formen för avicularierna till Cellepora 

 eontigua; men just dessa olikheter jemte djurhusmynningens äf- 

 ven primärt runda form göra de yngre djurhusen i de mera ut- 

 vuxna kolonierna af Cellepora eontigua fullkomligt öfverens- 

 stämmande med de motsvarande uti kolonierna till Cellepora tu- 

 berosa, hvilken åter, liksom Cellepora ramidosa uti djurhusens, 

 djurhusmynningarnes och aviculariernas form och ställniÉg tyd- 

 ligen stå vid sidan af Cellepora ovata. 



Det blifver för de följande firmerna snart sagdt omöjligt 

 att med säkerhet välja namn från den äldre litteraturen. Om 

 man undantager de SAViGNY'ska teckningarne, hvilka ännu äro 

 att räkna bland de bättre, hafva de flesta författare lemnat de 

 egentliga karaktererna åsido. Först med Hassall och BusK 

 börjar ett noggrannare studium med säkrare bestämningar; men 

 ännu i dag gäller stamformen som artkarakter, hvilken dock 



