192 ÖFVERSiaT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRPIANDLINGAR, 1867. 



Mynnings-aviculariet, hvars spetsiga raandibel har en led- 

 gångsbredd af ungefär 0,12 mm., är vanligen mera sluttande med 

 sin mynning ocli har då formen af en triangellik upphöjning 

 längs sidan af djurhusmynningen. Denna senare får visserligen 

 en sinus i sina hårdare förkalkningar, men aldrig så starkt mar- 

 kerad som på BUSKS figurer, hvilket dock svårligen kan vara 

 någon skillnad af större betydelse ^). Likaså är det med avi- 

 'Culariets förlängning i tubform, hvilken dessutom äfven saknas 

 på flera ställen i BuSKS teckningar. 



Ovicellerna äro jemnt runda, något utdragna, punkterade af 

 temligen stora porer i quincunx. Der de utvecklas, reser sig 

 också djurhusmynningens rand sekundärt och skjuter på hvar 

 sida upp på ovicellen, hvars raynnings-rand är konkav, vid si- 

 dorna tandlikt afsatt, ungefär som på Eschara paténs. 



Shedformiga avicularier, motsvarande de stora sido-avicu- 

 larierna pä Eschara propinqua, förekomma äfven här; men i 

 sin stora utveckling synas de snarare motsvara djurhus, sådana 

 äfven dessa för öfrigt uppkomma i öfverväxningslagren på samma 

 sätt som de sekundära organerna i kolonien ofvanpå de primära. 

 På ett sådant skedformigt avicularium mätte vi mandibelns led- 

 gångsbredd till 0,09 mm., dess längd till 0,33 mm. och dess 

 största bredd i den utvidgade ändan till 0,22 mm. 



Det är hufvudsakligen i de sistnämnda båda nyanserna, vi 

 finna någon skillnad mot de boreala och sydligare trakternas 



Cellepora ramulosa, 



sådan denna har sin nyare begränsning. Ty såvidt vi känna 

 denna, sakna dess oviceller porer; och skedformiga avicularier 

 hafva vi icke kunnat finna på densamma. Eljest söker man 

 förgäfves någon annan skillnad än stamformens, som kan få ut- 

 seende af att vara konstant. Och denna är troligen endast ut- 

 trycket för lokala förhållandens inverkan, om den också har er- 

 hållit sjelfständighet i sin förekomst. Vi kunna nemligen erindra 



') Anm.: I detta hänseende äro D'Orbigny's New-Foundlands-exemplar bättre 

 öfverensstämmande med Busks figurer. 



