SMITT, KUITISK FÖRTECKN. ÖFVER SKAND. HAFS-BUYOZOER. 201 



djurhus (jfr. fig. 232) med rund mynning eller redan från bör- 

 jan tillslutna, med spridda elliptiska avicularier och med spridda, 

 oregelbundet fördelade, glesa porer i ectocysten. Dessa rotut- 

 bredningens djurhus utmärka sig dessutom från stammens genom 

 betydligt större dimensioner, oaktadt deras mynning förblifver 

 lika liten, utan några sekundära bildningar. Den andra tillväxt- 

 riktningen för kolonien bildar den uppresta stammen, med den 

 djurhusform, som vi redan beskrifvit för koloniens Lepralia- 

 stadium, men är märkvärdig genom djurhusens uppkomstsätt, 

 hvilket närmast påminner om Cyclostoraernas, der vi finna det 

 ena djurhuset med sin bas inkiladt bakom mellanrummet mellan 

 de två närmast äldre: här liksom der se vi derföre i vinkel med 

 hvarandra snedställda klyfningsplan i utveckiingstopparnes sam- 

 knopp. Denna likhet med Cyclostomerna är här, liksom vi re- 

 dan anmärkt det vid Anartliropora, en följd med utvecklingen 

 från Escharin- till Celleporin-typen, ty mer och mer förlängas 

 här djurhusen till cylindrisk eller spol-lik form (fig. 218) med 

 mynningen helt ut i distaländan, sådana man tydligast finner 

 dem i utvecklingstopparne, der de vanligen ännu visa två par 

 af borst. För öfrigt liknar Retepora beaniana (figg. 219 och 



220) som bekant mera en Escharin uti stark förkalkning, då 

 skiljofårorna mellan djurhusen utjemnas och den glänsande hvita 

 eller gulaktiga ectocysten prickas ytterst fint af småknuttror 

 mellan större, låga vårtor. Djurhusmynningarne blifva kortare 

 (mera aflånga på tvären), avicularie-rostret får sin distala rand 

 mot djurhusmynningen tuklufven i tandform. 



Ovicellerna (figg. 220 och 221) äro jemnt runda eller i de 

 starkare förkalkningarne distalt upphöjda i en trubbig topp och 

 deremot mot mynningen tillplattade. De öppna sig, som bekant, 

 genom en längsgående springa. Vanligen (fig. 220) sammanhän- 

 ger deras mynningsrand på hvar sida med den sekundära djur- 

 husmynningens rand; men i de starkaste förkalkningarne (fig. 



221) se vi till och med, att denna senare kan resa sig ännu 

 högre och med sido-ändarne uppskjuta på ovicellens framsida. 



