204 ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR, 186 7. 



komligt öfverensstäramande med dem på Retef ora heaniana. 

 När man dessutom på denna sistnämnda — hvad ofta är fallet 

 — ser utbugtningen i den sekundära proximal-randen på ena 

 sidan om avicularie-rostret vara större än på den andra, har 

 tydligen snedheten i den sekundära djurhusmynningens utbildning 

 redan på denna form tagit sin början. 



Retepora cellulosa är icke sällsynt vid Finmarken- på 40 — 

 100 famnars djup, funnen af Prof. LovÉN och vid Svenska Ex- 

 peditionen till Spetsbergen 1861. Vid Spetsbergen togs den i 

 Advent-Bay på stenig lerbotten vid 19 och i Röde-Bay vid 35 

 famnars djup. Allmännare vid Spetsbergen, men ännu vid Fin- 

 marken funnen i sällskap med de båda föregående (vid Karlsö 

 på 50 och i Grötsund på 100 famnars djup) är en form, som 

 till de hufvudsakligaste karaktererna synes öfverensstämma med 

 BUSKS 



Retepora notopachys. 



I enlighet med en kort häutydan i Crag Polyzoa, tro vi 

 oss nemligen med denna Crag-form kunna identifiera den tredje 

 af de Retepora-iovxner, som vi urskiljt bland de af Hedenborg 

 och Cleve till Riks-Museum insända Bryozoer från Medelhaf- 

 vet. Att döma efter dessa exemplar, tyckes emellertid Medel- 

 hafs-formen hafva trubbigt tillspetsade oviceller, som öppna sig 

 med en mot den egentliga mynningen vidare, uppåt mot ovicel- 

 lens topp smalare, längsspringa. Härigenom är den mera öfver- 

 ensstäramande med de föregående formerna, men skiljer sig från 

 den arktiska formen, som dessutom har sina kolonidelar i all- 

 mänhet mera förlängda, hvarföre vi uppfatta densamma såsom 

 en lokal-förändring, hvilken vi benämna 



Retepora elongata. 



I vanligaste fall — då kolonierna äro väl utvuxna — är den 

 redan för obeväpnade ögon lätt igenkänlig genom sina förlängda, 

 elliptiska maskor (fig. 227) eller till och med ganska långt fria 

 grenar (fig. 226), hvaiförutom vi aldrig sett den i de föregåen- 



