67 



Öfversigt af Kongl. Yetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1902. N:o 2. 



Stockholm. 



Meddelande från Upsala Univ. Fysiska Institution. 



Elektriska ledningsmotståndet hos stål och rent järn. 

 Af Carl Benedicks. 



[Meddeladt den 12 februari af K. Ängsteöm.] 



På liårdlieten af en metall inverka hufvudsakligen de främ- 

 mande beståndsdelar, som äro lösta i den ifrågavarande metallen; 

 vidare är det sannolikt, att kemiskt ekvivalenta mängder af 

 t. ex. väte, kol, kisel, krom, wolfram etc. förorsaka samma hård- 

 hetsökning, när de förekomma homogent lösta i järn eller andra 

 metaller. ^) 



Det har länge varit bekant, särskildt genom Barüs' och 

 •Strouhal's arbeten, '^) att elektriska ledningsmotståndet är nära 

 förbundet med hårdheten och följer dennas förändringar. 



Man kan därför vänta, att äfven ledningsmotståndet i hufvud- 

 sak skall vara en funktion af den ekvivalenta mängden löst sub- 

 stans. 



De bestämningar af elektriskt ledningsmotstånd, som jag ut- 

 lört a Gysinge elektrostål hafva fullständigt bekräftat denna 

 slutsats. 



Stål af >S olika kolhalter undersöktes, af hvilka den lägsta 

 motsvarar rent wallonjärn; analyserna angifvas i tab. 1 (i %). 



') Se författarens uppsats i Zeilschr. f. phys. Chein. .'](), p. 529, 1901. 

 "I C. Bakus, Wied. .Ann. 7, \\. ;i8r5, 1879; V. Stkouh.vl ii. V. Bakus, 

 \Vi(;d. Ann. 11, p. 930, 1880. 



