ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-ÅKAD. FÖRHANDLINGAE 1902, N:0 2. 71 



Denna oväntade konstans kan ej förklaras på annat sätt, 

 än att järnet i urglödgadt tillstånd, så snart ett visst öfver- 

 skott af karbidkol finnes närvarande, honstant upptar 0,27 % hol 

 såsom lUirdningshoh samt att den återstående kollialten, karbid- 

 kolet, icke utöfvar något märkhart inflytande på lednvigsinot- 

 ståndet. 



Dessa 0,27 % härdningskol, till hvilka vi strax återkomma, 

 motsvara alltså kolets löslighet i järn vid vanlig temperatur. 



Antages i enlighet härmed, att till de ohärdade profvernas 

 ekvivalenta Si- och Ji?i-halt bör tillkomma 0,27 % härdningskol, 

 sa komma samtliga stålprof, härdade eller ohärdade, att falla 

 utefter en och sainraa räta linie (fig. 1). 



Stålets ledningsmotstånd kan alltså uttryckas såsom en linear 

 funktion af summan (—C) af ingående lösta ämnens »kolvärde» i 

 >, enligt följande formel: 



(7 = 7,6 + 26,8 1C mikrohm/cm^. 



Med denna formel äro de beräknade värdena i näst sista 

 kolumnen af tab. 2 erhållna. Då skillnaden mellan beräknade 

 och funna värden är särdeles obetydlig, framgår det, att den 

 uppställda formeln noga återger förändringarna i ledningsmot- 

 stånd. Omvändt kan man naturligtvis genom bestämning af 

 ledningsmotståndet (i härdadt och ohärdadt tillstånd) noggrant 

 beräkna såväl kolhalt som sammanlagd, ekvivalent Si- och Mv- 

 halt. 



Sättes i formeln ^C = O, d. v. s. antages järnet absolut 

 rent, så erhålles det absolut rena järnets ledningsmotstånd (vid 

 + Ki ) o ~ 7,6. 



Detta värde ligger något lägre än det lägsta hittills för 

 rent järn erhållna, a = i). (Se Kohlrausch, Prakt. Physik, 9 

 Aufl. p. 595.) Man behöfver emellertid, för att förklara denna 

 afvikelse, i det järn, som lemnat detta värde, ej antaga mer än 

 0,0;'; "o sammanlagdt .^kolvärde», eller, då järnet förmodligen varit 

 elektrolytiskt, icke mer än 0,004 % väte. Sålunda ett utom- 

 ordentligt rent järn! 



