72 BENEDICKS, ELEKTRISKA LBDNINGSMOTSTÅNDET HOS STÅL O. JÄRN, 



Denna metod att medels extrapolering bestämma lednings- 

 motståndet för absolut rena metaller torde kunna finna stor an- 

 vändning, dä det väl knappast är troligt, att den genom det 

 föregående funna lagen: ekvivalenta mängder af olika lösta äm- 

 nen höja ledningsmotståndet med samma belopp, endast skulle 

 vara giltig för järnet. 



De föregående ledningsmotståndsbestämningarna angåfvo, att 

 i urglödgadt tillstånd finnes 0,27 % kol såsom liärdningskol (åt- 

 minstone vid närvaro af ett visst karbidöfverskott). Detta re- 

 sultat, som strider mot livad man hittills antagit, har jag sökt 

 stöd för genom att samla en del rent kemiskt-metallurgiska upp- 

 gifter. Dessa, hvilka icke här anges, ^) visa att det i urglöd- 

 gadt, kolrikt stål bör finnas 0,22—0,34, i medeltal 0,29 ",{, kol i 

 annat tillstånd än såsom karbidkol och grafit, och med stor 

 sannolikhet just såsom härdningskol. 



Äfven stå de värden, som Mannesman funnit för kolets 

 löslighet i järn vid olika temperaturer, i god öfverensstämmelse 

 med värdet 0,27 % vid vanlig temperatur, se fig. 2. 



Fig. 2. 

 Temperatur 



1000 

 900 

 600° 

 ^00° 



aoo" 



Manneman- -f 

 Benedicks x 



^ 4 - 



_ + -- + 



-^ 



0,5 10 1,5 2.fi 



Koiets LösLlghet i järn. 



°/ 

 /o 



Flera skäl synas tala för att denna lösning med 0,27 '^ C, 



är identisk med den af Osmond upptäckta strukturbeståndsdel i 



urglödgadt stål, som benämnes -»sorhit», och att »perliten» i 



^) Den intresserade hänvisas till en uppsats af förf. i Zeitschr. f. phy»- 

 Chemie 1902. 



