KARL DITLEV RYGH 11 



1871. Det var en med dygtighet og omhu fore lagen samling av en 

 vigtig, men litet paaagtet navnegruppe, bygget paa de indtil da 

 trykte kilder. Som de fleste skrifter, der publiceres i skole- 

 programmer, førte ogsaa delte en bortgjemt tilværelse, kun kjendt 

 og skattet av enkelte sprogforskere og historikere. I mange aar 

 var denne Ryghs samling den eneste i sin art, indtil Finnur 

 Jonsson utgav sine «Tilnavne i den islandske Oldlitteratur», som 

 tryktes i Aarbøger for nordisk Oldkyndighed og Historie 1907. 

 Hermed er dog ikke Ryghs samling helt overflødiggjort, idet Finnur 

 Jonsson med vilje ikke har tat hensyn til det norske og island 

 ske diplomatarium. Ogsaa til disse studier kom Rygh senere 

 tilbake. I det i 1908 utgivne mindeskrift over professor Sophus 

 Rugge vil man linde en liten avhandling av ham med titel 



Lidt om personlige tilnavne i Norge og paa Island i 

 fortiden», hvor han gir en oversigt over de vigtigste grupper 

 av disse tilnavne efter deres betydning og dannelse. - 



Det var dog som bekjendt ikke paa sprogforskningens om- 

 raade, at Rygh skulde finde det største virkefelt for sine viden 

 skabelige evner. Hans navn er i første række knyttet til utforsk- 

 ningen av Trøndelagens forhistoriske kultur. 



Da Rygh kom til Trondhjem i 1866 for at overlage sit em 

 bede ved Katedralskolen, var Trøndelagens arkæologi endnu et 

 saagodtsom ubeskrevet blad, tiltrods for at byen i hundrede aar 

 hadde været sæde for den institution, hvis stiftere var Gunnerus, 

 Schøning og Suhm. Det trondhjemske videnskapsselskaps for 

 hold til Trøndelagens arkæologiske utforskning i tiden efter 

 Schønings død og til reformen i 1N74 er et mørkt blad i dets 

 historie og har i grunden kun et eneste lyspunkt at opvise, 

 nemlig Lorentz Diderich Kliiwers virksomhet omkring 1820. 

 Skjønt Selskapets statuter blandt meget andet ogsaa omfattet 



Granskning i det gamle nordiske Sprog og Oldsaker», blev dog 

 denne meget væsentlige opgave helt forsømt, dels fordi man 

 manglet de fornødne videnskabelige kræfter, og dels fordi Sel- 

 skapets utvikling gik i en retning, som ikke levnet rum for en 

 saadan virksomhet. Der blev kun litet gjort for al øke den 

 stamme av oldsaker, som var samlet av Schøning, Gunnerus, 

 og Kliiwer, og hvorav der desværre nu kun lindes sparsomme 

 rester. Saaledes vil man forgjæves lete efter de vigtige fund, 

 som blev gjort ved den utgravning av Herlaugshaugen paa Leka, 

 som paa Schønings foranledning fandt sted i 1775 og senere i 

 1780, og som ifølge en berømt engelsk reisendes utsagn 

 endnu var tilstede i første decennium av forrige aarhundrede. 1 



1 E. D. Clarke: Travels in various Countries of Europe, Asia and 

 Africa. P. III. Scandinavia. London 1819. 4to. S. <i45. 



