KARL DITLEV RYGH 17 



tidligere nævnt bestod samlingen av de egentlige oldsaker endnu 

 kun av 558 nummere, og disse var katalogisere! paa en høist 

 utilfredsstillende maate. Liketil omkring 1850 var det kun i de 

 færreste tilfælde blit angit hvor gjenstandene var fundne. De 

 enkelte fund var ofte blit splittet, idet man hadde lagt an paa 

 at samle rækker av ensartede gjenstande. Saaledes kan det for- 

 staaes at man avslog gaver av oldsaker, hvorav man hadde 

 lignende» før, og i 1848 blev der utvekslet endel «dubletter» 

 med Bergens Museum. Paa mange gjenstande var numrene 

 faldt av, og katalogens mangelfulde beskrivelser gjorde det som 

 oftest umulig at identificere dem. Det viste sig saaledes nød 

 vendig at revidere den hele samling og omskrive katalogen. 

 Denne tryktes i 1871 i 7. bd. av Selskapets skrifter i det 19. 

 aarh. og omfattet da allerede 905 nummere. Denne katalog er 

 saaledes grundlaget for de senere aarlige tilvekstfortegnelser, som 

 indtil 1901 offentliggj ordes i Fortidsmindeforeningens aarsberet- 

 ninger, senere i Selskapets skrifter. Den sidste tilvekstfortegnelse 

 fra Ryghs haand, for aaret 1914, rak han dog ikke selv helt at 

 utarbeide til trykning. 



I 1866 var Selskapets nye bygning paa Kalvskindet fuldført 

 (den nuværende biblioteksbygning), men til samlingerne, som jo 

 dengang betragtedes som noget rent underordnet, var kun lev- 

 net ringe plads. Oldsaksamlingen fik sit lokale i rummet vest 

 for indgangen, hvor myntsamlingen nu er. Det varte imidlertid 

 ikke længe, før pladsen var helt overfyldt. I begyn deisen av 

 1870-aarene var forholdene temmelig trøstesløse. Der fandtes 

 ikke længer rum til at utstille njdndkomne saker. Noget arbeids- 

 værelse for bestyreren gaves der ikke, men kun en liten blind- 

 gang bak montrene. Protokol, papirer og bøker kunde ikke ned- 

 laases uten ved at lægge dem ovenpaa oldsaker. Naar besty- 

 reren skulde bevæge sig, maatte han «sno sig frem med forsig- 

 tighed for ikke at gjøre skade med arm eller fod.» Under disse 

 forhold at holde samlingen i den tilbørlige orden, var en umu- 

 lighet. Ryghs klager og henstillinger om at optage arbeidet for 

 bygningens utvidelse frugtet foreløbig ikke. Hertil kom al han 

 ogsaa møtte liten forstaaelse i andre mere beskedne krav. For- 

 holdet mellem ham og Mosling var fremdeles spændt, og det 

 kom ofte til skarpe sammenstøt. Det synes som om Mosling 

 i det hele har optraadt en smule overlegent likeoverfor den 21 

 aar yngre Rygh, som paa sin side var irritabel og følte Mos- 

 lings optræden saa meget mere krænkende, som han her var 

 fagmanden, men Mosling dilettanten. Rygh kunde kanske ogsaa 

 være unødig skarp og brukte sterke uttryk, men Mosling blev ham 

 ikke svar skyldig. Det var en circulus vitiosus. Det var dog ikke 

 personerne, striden gjaldt mellem Rygh paa den ene side og 



