Nr. 7] 



BIDRAG TIL ROMSDALS AMTS KVARTÆRGEOLOGI 



81 



Den marine grænse er ikke sikkert kjendt; inen ligger omtrent 

 i 70 meters høide. Banken maa følgelig være avsat ved omkring 

 35— 40 % stigning. 



Den samlede fauna i de senglaciale skjælbanker 



omfatter følgende arter: 



An om i a ep hipp i um Lin. 

 Anomia aculeata Lin. 

 Perten islandicus Mull. 

 My ti his edulis Lin. 

 My til us modiolus Lin. 

 Crenella decussata Mont. 

 Tridonta borealis Chemn. 

 Astarte banksii Leach. 

 Astarte elliptica Brown. 

 Axinus flexuosus Mont. 

 Abra prismatica Mont. 

 Macoma calcarea Chemn. 

 Thracia truncata Brown. 

 Mya truncata Lin. 

 Saxicava pholadis Lin. 

 Saxicava arctica Lin. 

 Boreochiton ruber Lowe. 

 Boreochiton marmoreus Fabr. 

 Tectura r uhella Fabr. 



Puncturella noachina Lin. 

 Molleria costulata Møll. 

 Margarita gronlandica Chemn. 

 Margarita cinerarea Couth. 

 Velutina lævigata Penn. 

 Natica clausa Brod. & Sow. 



(af finis Gmel.) 

 Littorina obtusata Lin. 

 Lacuna divaricata Fabr. 

 Onoba aculens Gould. 

 Cingula castanea Møll. 

 Alvania castanella Dall. 

 Rissoa interrupta Ad. 

 Bela pyramidalis Strøm. 

 Bela bicarinata Couth. 

 Trophon clathratus Lin. 

 Py rene rosacea Gould. 

 Buccinum undatum Lin. 

 Sip ho sp. 



Lepeta caeca Mull. 



Ialt 38 sikkert bestemte arter, hvorav 27 (71, i °/o) arktiske og 

 11 (28,9 °/o) boreale arter. 



Den procentiske sammensætning er temmelig nær den samme 

 som i de før omtalte lerlag. Dog er den boreale gruppe litt 

 sterkere repræsentert, hvad der antagelig hænger sammen med, 

 at dette er grundtvandsdannelser; og der vil en begyndende ind- 

 vandring av en mere boreal fauna ganske naturlig først vise sig. 



Det er øiensynlig, at disse skjælbanker og de før omtalte 

 lerlag for endel er samtidige dannelser. 



Med sikkerhet at foreta nogen nærmere gruppering efter avsæt- 

 ningstid er fortiden ikke let; men fortsatte undersøkelser vil 

 mulig klarlægge avsætningstiderne bedre. 



4. Cyprinaler og pholasnivaaet. 



Fra Kristianiatrakten og Trondhjemsfeltet er kjendt en ind 

 vandring av mere varmekjære former under en stigning av ca. 

 20 — 40 °/o. Det efterfølgende tidsrum synes derimot at ha været 

 adskillig koldere. 



