F. A. SMITT. 



litet afskuret stycke leinnar de mest olika utvecklingsstadier. Hela 

 denna rand är också att betrakta såsom en koloniens knopp, en 

 samknopp, som genom klyfning afsöndrar sig och utvecklas till 

 serskilta djurhus. Den är en utbredd uppsvallning längs randen 

 af hela kolonien och består af fettkroppar '), inneslutne inom en 

 hinna. Vi må väl redan här anse dess innehåll såsom fettkroppar, 

 då vi ej finna någon skillnad mellan dem och de små lösa, starkt 

 ljusbrytande korn och blåsor, som simma i de färdiga djurhusens 

 kroppskavitet, och hvilka, som vi längre fram skola se, äfven 

 kunna tjena till att reproducera samma organer, som nybildas 

 i de knoppar, vi här hafva för ögonen. 



Samknoppen utbreder sig mer och mer. Dess klyfning vi- 

 sar sig först såsom veck af dess hinna, emellan hvilkas båda 

 blad bildas en till utseendet hornartad, genombruten mellanvägg. 

 Så uppstå, genom dessa vertikala, nästan parallela klyfnings- 

 plan, de första anlagen till de blifvande djurhusraderna, ställda 

 i radiär riktning ifrån koloniens centrum. Samknoppen har så- 

 ledes nu blifvit delad uti bredvid hvarandra liggande, tillplattade 

 rör. När den härefter följande utvecklingen till organer i de 

 blifvande djurhusens inre genom en knoppning inåt tagit sin 

 början vid rörens bas, sönderdela sig dessa hvar för sig genom 

 tvärväggar, som uppstå på samma sätt som de förut nämnda 

 längsväggarne till de nu grundlagda djurhusen. 



I hvart och ett af dessa börjar knoppningen inåt såsom en 

 uppsvallning vid djurhusets bas (fig. 3). Den är en samling af 

 ljusa blåsor, inneslateu inom en hinna, hvilken utbreder sig åt 

 sidorna och der tyckes fortsättas uti djurhusets membran, den 

 blifvande manteln (endocysten). 



') Vi bibehålla här, enligt Henle (se nedan) benämningen fetthropimr såsom 

 mera allmängiltig för dessa bildningar i kroppsvätskan hos de lägre djuren; 

 men påminna härvid, att de hos högre djur närmast motsvara lymfk7'opi)arne, 

 hvilkas namn af åtskilliga författare blifvit dem tilldeladt, och att de af 

 Williams (se nedan), som noggrannast afhandlat dem, blifvit kallade »floatiiig 

 cells». 



