30 F. A. SMITT. 



häraf. Denna och det numera åt sidan upplyftade äldre locket 

 kunna också skönjas ännu; de intaga mellersta tredjedelen af 

 det förlängda djurhuset. 



Men icke blott en gång kan en sådan förändring inträffa. 

 Den upprepas ånyo; och vi se ett djurhus (fig. 18), bygdt upp 

 af trenne åldrar, i hvilket nu den yngsta näringskanalen bor qvar. 



Längre har denna art ej visat den periodiska förlängningen 

 af sina djurhus kunna fortsättas. Men redan är djurhuset dub- 

 belt så långt, som det var i sitt första skick och af ett helt 

 annat utseende. 



Afven inom Ctenostomernas ordning möter oss samma feno- 

 men. Det är Farrella fusca, som lemnat denna observation. Så- 

 dan denna art hittills är bekant, är den blott 1,5 m.m. lång; 

 men den kan nå denna längd i dubbelt mått, och då dess skal 

 på samma gång blifver tjockare och mörkare, skulle måhända 

 första ögonkastet ej förena två så olika former under samma 

 artnamn '). 



När ett djur med sitt hus undergår en så betydlig förändring 

 som denna, eller när det vid groddkapselbildningen får utbyta 

 en af sina vigtigaste delar, näringskanalen, mot en ny sådan, är 

 det ock af intresse att känna det tillstånd, hvaruti Bryozoens 

 öfriga delar då befinna sig '^). 



Tillsammans med näringskanalen hafva de muskler (Tafl. 6, 

 fig. 1, pm) försvunnit, som sutto fastade vid denna; tentakel- 

 slidan är likaledes borta; men manteln och dess muskler äro 

 oförändrade qvar, likasom nervsystemet ej heller tyckes undergå 

 någon väsendtlig förändring. Detta senare, hvars betydelse för 

 Ctenostomernas koloniallif först upptäcktes af F. Muller^), har 



') Att denna art, på grund af en sådan olikhet, blifvit under tvenne namn be- 

 skrifven, synes mig också vara händelsen, ehuru naturligtvis endast jemförelsen 

 med 01'iginalexemplar kan afgöra, om Farrella gigantea är något annat än ett 

 sådant utvecklingsstadium. 



2) Den förste och ende, som hittills lemnat någon observation härom är GkanTj 

 1. c.; pp. 113 och 115 (on Fl. carbasea), der han talar om »kärl eller trådar, 

 som utstråla ifrån qvarlefvoma efter de döda polyperna.» 



3) Wiegmanns Archiv 1860; p. 311. 



