60 A. J. MALMGREN. 



I MoNTAGU's Aphrodita viridis tror jag mig med säkerhet 

 igenkänna denna art. Montagu angifver visserligen 18 par fjäll 

 hos sin A. viridis, men på figuren äro endast 14 afbildade och i 

 texten antager han i likhet med Linné och Mueller att fjäll- 

 paren hos de fjällförande Aphroditaceerna äro representerade i ett 

 antal, som är jemnt hälften af fotparens antal. Således har 

 denna Montagu's uppgift uppkommit genom räkning af fötterna 

 men icke af fjällen, alldeles på samma sätt som Muellers och 

 Linnés uppgift om 18 par fjäll hos Harmathoé imbricata, och 

 förtjenar derföre icke heller någon vidare uppmärksamhet. — 

 Hvad för öfrigt anföres i den ofullständiga beskrifningen öfver- 

 ensstämmer rätt godt med vår art, och figuren återgifver temli- 

 gen igenkänligt den för arten karakteristiska jemnbreda kropps- 

 formen. Den gröna färgen hos Montagu's art var sannolikt för- 

 orsakad af fin bottenlera, som vanligen öfverdrager de skrofliga 

 fjällen i ett temligen tjockt lager, så att djurets färg ofvantill 

 helt och hållet bestämmes af bottenlerans. 



Denna art uppnår sin kraftigaste utveckling och uppträder 

 talrikast under de högsta latitudsgiaderna vid Spetsbergens och 

 Grönlands kuster, h vårföre den med allt skäl kan kallas hög- 

 nordisk. De i Kattegat och Nordsjön i ringa antal lefvande re- 

 presentanterna af arten utmärka sig genom i alla afseenden sva- 

 gare och mindre kroppsbyggnad, finare ciliering på samtliga cirri, 

 mindre taggar på fjällen, svagare borst, och ryggcirrens mindre 

 uppsvällda basalled, men jag har efter omsorgsfull granskning af 

 ett stort antal exemplar från de skilda lokalerna icke funnit något, 

 som skulle berättiga en artåtskilnad. Tvärtom öfverensstämma 

 de i allt väsendtligt så fullkomligt, att intet tvifvel kan uppstå 

 om deras identitet. De spetsbergska och finmarkska exemplaren, 

 hos hvilka fjällen äro besatta med starkare taggar och kantade 

 med yfvigare ciliebård, äro vanligen betäckta af ett öfverdrag 

 af fin lera, hvarigenom djurets färg ofvantill blir beroende af 

 bottenlerans, än grå, än grön, än röd o. s. v., och den karakteri- 

 stiska svarta fläcken på fjällen blir ej synlig förr än öfverdraget 

 af lera bortskrapas. Men hos de bohuslänska äro fjällen tillfölje 



