76 A. J. MALMGBEN. 



segraenter eller ryggfjäll, utan har staclnat på en lägre utveck- 

 lingsgrad, alldeles såsom de Bohuslänska formerna af Harmothoé 

 imbricata och Nychia cirrosa, hvilka båda äfvenledes i den högsta 

 norden uppnå sin största utveckling, och med skäl kunna räknas 

 till sådana djurarter, som fortlefva vid Skandinavien alltsedan 

 glacialtiden. Den baltiska formen motsvarar fullkomligt medel- 

 stora ungar från Spetsbergen, har likasom dessa 30 — 33 segmenter 

 med 13—14 sällan 15 par fjäll, samt är försedd med i allmänhet 

 mindre utvecklade borst af samma form, som hos lika stora ungar 

 från Spetsbergen. Den baltiska har alltid i midten af nedre foten 

 några med icke i tunna länga spetsar utdragna borst, alldeles 

 såsom de lika stora ungarne från Spetsbergen, deremot äro alla 

 borsten hos de stora spetsbergska exemplaren i nedre foten för- 

 sedda med tunna långt utdragna spetsar. Dessa trubbigare borst 

 utvecklas småningom till långspetsade, ty man finner stundom i 

 samma fot alla möjliga mellanstadier emellan de kort- och lång- 

 spetsade, hvarföre de förra endast äro att anse för outvecklade, 

 men det är högligen anmärkningsvärdt, att den baltiska formen 

 äfven i detta afseende stadnat på en lägre utvecklingsgrad. 

 Hos de baltiska med 31 segmenter finner man endast 14 par 

 fjäll, men hos de med 34 segmenter har jag funnit tydliga små 

 fjäll af det femtonde paret på det 31:sta segmentet. De 

 stora exemplaren från Spetsbergen hafva alltid 15 par fjäll 

 och 35 segmenter. I afseende på hufvudets, fötternas, fjällens, 

 borstens och kroppens form och inbördes proportioner kunna inga 

 skiljaktigheter uppdagas emellan de spetsbergska och baltiska, 

 deremot visar sig i färgen den åtskilnad, att hvad som hos den 

 sistnämnde på ryggen är tecknadt med svartgrönt, är hos den 

 förre ljust rödbrunt, och fjällens breda kantbård, som hos de bal- 

 tiska är skuggad med mörkt kastaniebrunt, är hos he spetsbergska 

 ljust kastaniefärgad, men grundfärgen är densamma hos båda, 

 nemligen hvitgrå eller perlgrå. Färgen är hos arterna i denna 

 familj ytterst varierande, hvarföre denna obetydliga skilnad i fär- 

 gen omöjligen kan anses ega sådan betydelse, att den kunde 

 betinga artåtskilnad. 



I 



