NORDISKA HAFS-ANNÜLATKR. 77 



Lindström, Widegren och Smitt hatva funnit denna art 

 öfverallt längs Sveriges östra kuster, från Aland ända till Gotland 

 och Carlskrona, men sydligare blir han sällsyntare, och tyckes 

 enligt Smitt's undersökningar förliden sommar alldeles icke mer 

 förekomma vid Skånes södra kust eller i sundet. Vid Danmarks 

 östra kust saknas han likaledes, och jag finner den ej heller upp- 

 gifven för Kielerharanen af Meyer och MÖBius, eller för Tysk- 

 lands norra kust. Vester om Öresund finnes han icke. Det enda 

 ställe i Vestfinmarken der jag funnit denna art är Ramfjorden, 

 vid Tromsö, hvarest äfven flere andra högnoi'diska djur ännu 

 fortlefva. LovÉN har fordom funnit ett exemplar i Ostfinmarken, 

 men för öfrigt har man icke funnit henne någonstädes vid Norges 

 kust. — Angående denna arts förekomst vid Spetsbergens kuster 

 är att märka, att hon hittills är erhållen endast i Treurenberg- 

 bay, Wijde-bay (Smitt och GoÉs) och i Storfjorden af mig sed- 

 naste sommar, men ännu aldrig anträffats vid Spetsbergens vest- 

 kust, oaktadt dennas marina fauna blifvit flitigt undersökt af 

 S. LovÉN 1837, Torell 1858, GoÉs och Smitt 1861 och mig 

 1864. I Storfjorden var han deremot ganska allmän och särdeles 

 utvecklad. En liknande utbredning vid Spetsbergens kuster har 

 jag anmärkt hos flere andra annulater, äfvensom hos fiskar, niol- 

 lusker och crustaceer. Anledningen härtill är tvifvelsutan att 

 söka i någon olikhet i hafsvattnets sammansättning och tempe- 

 ratur vid den vestra kusten å ena sidan och den östra å den 

 andra. Den vestra kustens vatten är varmare, utmärker sig ge- 

 nom blå färg och tillhcir golfströmmen eller det atlantiska hafs- 

 gebietet, den nordöstra kustens äfvensom Storfjordens är deremot 

 kallare, har en grönaktig färg och tillhör en kallare hafsström 

 eller det egentliga polarhafvet. Flere till Spetsbergens fauna 

 hörande djurarter, som äro allmänna inom det förra området 

 saknas alldeles inom det sednare, och tvärtom har jag iakttagit 

 att djur egendomliga för det kalla vattnets gebiet gerna undvika 

 det atlantiska området. Det är i hög grad anmärkningsvärdt att 

 de få högnordiska djur, som ännu qvarlefva i Östersjön sedan 

 glacialtiden, och äfven äro anträff'ade vid Spetsbeigen, uppenbar- 



